Om Zodiakallyset. 



289 



Som man ser, stemmer dette vel med hvad Observationen 

 Tiser. Den forholdsvis særdeles store Lysstyrke i Solens umid- 

 delbare Nærhed kommer vel ikke Zodiakallyset tilgode, da 

 dette ikke kan sees i mindre Elongation fra Solen end 16° 

 (eller endnu mere, naar lagttageren^er fjernt fra Ækvator); 

 men der kan neppe være nogen Tvivl om, at Solens Corona 

 skyldes dette Lys. Naar denne viser sig under en total Sol- 

 formørkelse, oplyser den, som bekjendt. Atmosfæren stærkt 

 nok til, at Himmelgrunden ikke bliver ganske mørk; man 

 kan blot se de klareste Stjerner med blotte Øine, og der kan 

 følgelig heller ikke være Tale om at se de ydre, mere lys- 

 svage Partier, som danne det egentlige Zodiakallys. Forøvrigt 

 er rimeligvis Coronaens Lysstyrke endnu noget større end 

 ovenstaaende Beregning giver, da den stærke Hede, som 

 Meteoritstoffet er udsat for i Solens umiddelbare Nærhed, nød- 

 vendigvis maa gjøre en Del deraf selvlysende. Coronaens 

 eiendommelige stribede Structur skyldes rimeligvis de bekjendte 

 repulsive Kræfter, hvis Tilværelse ogsaa mærkes paa Kome- 

 terne, naar de komme Solen tilstrækkelig nær. 



Ved 15 til 20 Graders Elongation begynde de Tal, der 

 vise Lysstyrken i de forskjellige Dele af det egentlige Zodia- 

 kallys ; deres Rigtighed maatte kunne prøves ved fotometriske 

 Maalinger. Skjønt saadanne, mig bekjendt, ikke ere fore- 

 tagne, synes dog efter et løseligt Skjøn Tallene at stemme 



Archiv for Mathematik og Naturvidenskab 3 B. 3 H. 19 



