Underslægten Lantus. 



325 



navn, har vi kun at følge den bekjendte Prioritetsregel, hvor- 

 efter Bojes Enneoctonus som det ældste maa beholdes for de 

 korthalede Lanii. Eæcuhitor og de med den beslægtede Arter 

 vil altsaa, hvad enten man skiller dem ud som egen Slægt eller 

 ei, komme til at føre Navnet Lanius. 



Meget synes imidlertid at tale for Anbringelsen af de hos 

 os forekommende Arter i to Underslægter. En nøiagtig Sam- 

 menstillen af begges afvigende Karakterer vil vise det begrim- 

 dede i en subgenerisk Adskillelse. 



Lanius 



Enneoctonus 



Næb stærkt. 



Næb svagere. 



Ving erne rundede; Iste 

 Haandsvingfjær halvt saa lang 

 som den længste; 2den kortere 

 end 5te. 



Vingerne mindre runde, 

 idet Iste Haandsvingfjær kun 

 er en Trediedel saa lang som 

 den længste ; 2den længere end 

 5te. 



Halen lige lang som Vin- 

 gen, stærkt kileformig. 



Halen kortere end Vingen, 

 tvær eller afrundet. 



De to Underslægters Synonymi stiller sig efter det fore- 

 gaaende saaledes: 



Enneoctonus Boje. 

 <; 1758 Lanius Linn. Syst. nat. X tom. I Pag. 93. 



< 1826 Enneoctonus Boje, Isis 1826. 2 Pag. 973. 

 > 1829 Collurio Kaup, Entw. Eur. Thierw. 



= 1867 Enneoctornis Layard, Bixds. S. Afr. Pag. 158 

 (fide Griebel). 



Lanius Lin. 



< 1758 Lanius Linn. Syst. nat. X tom. I. Pag. 93. 



