Underslægten Lanius. 327 



6. ludovîcîanus Lin. 1766. 



P) Over Øiet en hvid Stribe. 

 g^) Under Øiet en hvid Plet. 



7. horealis Vieiel. 1807. 



g^) Ingen hvid Plet under Øiet. 



8. major Tall. 1811. 

 c^) Undersiden lys vinrød. 



9. merîdionaïîs Temm. 1820. 

 c^) Undersiden askegraa. 



10. algeriensis Less. 1839. 

 b^) Yderste Par Styrfjær rent hvide. 



c^) Næb sort. 



d^) Overgump graa. 



11. elegans Sw. 1831. 

 d^) Overgump hvid. 



12. leucopygus Hempr. & Ehr. 1828. 

 c^) Næb biegt, horngult. 



13. ■pallidirostris Gass. 1851. 



De graa Laniers geografiske Udbredning er ganske interes- 

 sant. I den gamle Verden indtager de 3 Arter, der har dob- 

 belt Yingeflæk, de mellemste Egne, medens der baade søndenfor 

 og nordenfor forekommer Arter med kun enkelt Yingespeil. 

 Lanius eoocuhitor er den vestligste af de 3 Arter, homey eri den 

 mellomste, medens sphenocercus, der er adskilligt afvigende, er 

 den østligste Form, 



De to sidste Arter blev forst beskrevne af Prof. Dr. Jean 

 Cabanis i Journal für Ornithologie 1873 pag. 75 — 76. L. sphe- 

 nocercus, der især skal udmærke sig ved sin lange stærkt kile- 

 formige Hale og den store Udbredelse af den hvide Farve paa 

 samme, kj ender jeg ikke af Autopsi. Derimod har jeg i min Sam- 

 ling et Exemplar af den anden Art, og da jeg intetsteds har 

 seet en udførlig Beskrivelse af denne, tillader jeg mig her at 

 meddele en saadan. 



