Middelhavets Cumaceer. 503 



dog- ikke at være fuldkommen constant; thi iblandt de ved 

 Neapel indsamlede Exèmplarer vare endog de allerbeste Han- 

 ner (Fig. 3) forsynede med en tydelig tandet Rygkam, som 

 dog altid kun var indskrænket til den bågeste Del af Ryg- 

 skjoldet uden som hos Hunnen at fortsætte sig langs ad 

 Pandeloben. At her ikke foreligger nogen specifisk Forskjel 

 fra de paa andre Localiteter forefundne Exemplarer, har jeg 

 ved en nøie Sammenligning af alle de øvrige Dele tilstrække- 

 lig overbevist mig om. 



Øiet er betydelig større og mere udviklet end hos Hun- 

 nen, og af dets Corneæ er navnlig den centrale stærkt, næsten 

 halvkugleformigt fremspringende; ogsaa de 2 bågeste ere af 

 forholdsvis anselig Størrelse (se Tab. 14, Fig. 4). 



De frie Forkropssegmenter ere forholdsvis adskilligt min- 

 dre udviklede end hos Hunnen; navnlig er dette Tilfældet 

 med 2det Segment, der ikke er mærkeligt større end det føl- 

 gende. 3die Segment udmærker sig ved en ganske eiendom- 

 melig Udvikling af dets Epimerer, der fortil danne en smal 

 tungeformig Lap, som lægger sig udover det foregaaende. 



De øvre Antenner (Tab. 14, Fig. 1, a a) skille sig i ingen 

 Henseende fra samme hos Hunnen. 



Derimod ere de nedre Antenner (ibid. b) udviklede paa 

 den for Hannerne sædvanlige Maade og opnaa hele Legemets 

 Længde. Paa Basaldelens indre Parti sees de ogsaa hos 

 Hunnen forekommende 4 stærke Fjærbørster. Dens 2 ydre 

 Led ere udviklede paa samme Maade som hos Sl. Cuma og 

 forsynede med talrige Tværrader af fine børsteformige Ved- 

 hæng. Svøben er traadformig og sammensat af et stort Anta! 

 korte Led, som mod Spidsen af Svøben blive noget længere 

 og tyndere, alle forsynede i den ene Kant med 2 Knipper 

 af lignende, men meget kortere børsteformige Vedhæng (se 

 Fig. 2 og 3). 



I Munddelenes og Faddernes Bygning er ingen Forskjel 

 at bemærke fra samme hos Hunnen. 



