18 I. H. L. Vogt. 
stiller overalt graniten som den yngre dannelse, en opfatning, 
som ogsaa deles af prof. Th. Kjerulf (se Uds. o. d. sydl. 
Norges geologi). 
Som de geologiske karter viser (se ogsaa kart, fig. 20), 
optreder der lidt S. for Bandakslid (Skafse) et isoleret lidet 
granitfelt; bergarten (titanit- og zirkonførende granitit) har i 
regelen en typisk, massiv struktur; kun paa et par steder er 
den folieret (ved parallelt anordnede glimmerblade). Rundt 
omkring feltet svermer en vrimmel af granitgange, som 
jævnlig sees at overskjære gneisens skikter. — Ogsaa paa 
andre steder i umiddelbar nærhed af den af 7. Dahil op- 
trukne granitgrænse, f. ex. ved Aamdals kobberværk, se kart 
over Næsmark grube, fig. 21, og ved Haukum grube, Hvide- 
seid, se kart, fig. 23, gjennemkrydses skiferfeltet af en hel 
del granitgange. Naar man derimod kommer længere bort 
fra granitgrænsen, svinder gangene lidt efter lidt; i det store 
felt mellem Bandaksvand og Morgedal (Hvideseid, se kart, 
fig. 20) — hvor jeg har opholdt mig ca. 1) maaned — iagt- 
toges saaledes kun 2 granitgange, begge i omegnen af Brun- 
kebergs kirke. Naar man sammenholder disse forholde med 
de observationer, som af de forskjellige forskere er blevne 
udførte angaaende Thelemarks-graniten, maa det være beret- 
tiget at slutte, at granitgangene paa de omtalte steder direkte 
skyldes selve granitens udbrud. 
De samme slags granitgange, som optræder inde i de 
tilstødende skifere i nærheden af grænsen, viser sig ogsaa 
midt inde i granitfelterne (efr. T. Dahlls fremstilling). Som 
det senere skal omtales, er disse gange undertiden erts- 
førende (se under beskrivelsen af Klovereidnutens kobberkis- 
forekomst). 
Inde i graniten S. for Bandakslid ligger der ofte, navn- 
lig i nærheden af grænsen, en mængde uregelmæssigt be- 
grændsede brudstykker at grundfjeldsbergarter, et forhold, 
