36 I. H. L. Vogt. 
nemmelig fører brogetkobber. Paa Strømshejen holder gan- 
gene udelukkende kobberglans og brogetkobber, ved Kobber- 
nuten derimod brogetkobber og kobberkis. I Grubeaasen ved 
Aamdals værk er der flere gange (Hoffnung, Magdalena m. 
m.), der næsten udelukkende holder kobberkis. Lidt S. for 
Børtevand (Mo) findes en højst ejendommelig ganggruppe, 
væsentlig førende titanjern og rutil. 
Som allerede Th. Scheerer i 1845 gjorde opmærksom 
paa, afgiver de i Thelemarken og Sætersdalen optrædende 
ertsførende granitgange i ren geologisk henseende en ikke 
uvæsentlig interesse. Den mest bekjendte af de hidhørende 
forekomster findes ved Næsmark grube (beliggende ca. 1 
kilom. fra Hoffnung grube, Skafse), tidligere beskrevet og 
aftegnet af T. Dahll, Th. Scheerer og P. Herter (c. 1.) samt 
medtaget i den af v. Groddeck leverede generelle oversigt 
over ertsforekomster (Ueber die Lehre der Erzlagerståtten). 
— Granitgangen, som er temmelig grovkrystallinsk, dog ikke 
pegmatitisk, og som bestaar af lyserød orthoklas (mikroklin?), 
lys muscovit og hvid kvarts, skjærer i en længde af ca. 400 
m. omtrent lodret gjennem en glimmerholdig kvartsskifer; 
paa flere steder udsendes smale (kun ca. 0.2 m. mægtige), 
men lange apofyser, som med mathematisk nøjagtighed er 
indkilede mellem de tilstødende lag. Selve hovedgangens 
mægtighed er i middel ca. 3 m. 
Paa de fleste steder er granitgangen (se kart, fig. 21) 
gjennemsat af et system af omtrent vertikalt gaaende erts- 
gange, som under en vinkel af ca. 75° skjærer hovedgan- 
gens længderetning, og som følger i temmelig regelmæssig 
afstand (0.3—0.4 m.) efter hinanden. Ertsgangene bestaar af 
kvarts og lys glimmer, hvilken sidste fornemmelig sidder 
anvoxet paa gangvæggene (som ved Klovereid, se herom 
