44 I. H. L. Vogt. 
kobbererts) og svovlkis, optræder her sammen med kalkspath, 
kvarts og blaaviolet flusspath i en meget druset gang af 
ca. 2 m.s bredde. 
+ 
Vi skal nu gaa over til at behandle en forekomst, som 
paa en maade danner det geologiske mellemled mellem de 
nys beskrevne og de følgende. — Graniten ved Bø grube!) 
(se kart, fig. 26) i Valle, Sætersdalen, skjærer under en vin- 
kel af ca. 35° gjennem grundfjeldets skikter; langs grænsen 
ligger der en hel del gneis-brudstykker, oftest smaa og ure- 
gelmessige, inde i graniten, og denne sender saavel smaa 
som store apofyser ind i grundfjeldet. Der er overalt skarp 
grense mellem graniten og de tilstedende skifere (gneis med 
glimmerskifer og hornblendeskifer). — Naar vi sammenligner 
disse forholde med de i indledningen omhandlede, maa der 
vere fuld grund til at slutte, at graniten her er en yngre, 
senere frembrudt masse. Lige ind til selve kontakten med 
gneisen beholder graniten sin vanlige, meget grovkrystal- 
linske struktur, hvilket skulde tale for, at den er af azoisk 
oprindelse. 
Som kartet viser, følger ertsen, som bestaar af kobberkis 
med lidt brogetkobber, i det hele og store efter gneisens 
strøg, om der end muligens hist og her kan være nogle 
mindre afvigelser; i profil sees, at afbygningen ogsaa paa 
dybet retter sig efter skiktstillingen (fald ca. 45° mod NNO.)*). 
I felt er lejestedet ved to anbrud fulgt i ca. 90 m.s længde ; 
hovedgrubens dyb er antagelig ca. 20—25 m.; det ertsimpreg- 
1) Drevet i aarene 1840—60, hovedgrube for det tidligere Sætersdalens 
kobberværk. 
*) I den SO’.stre del af gruben skjærer en hjælpedrift (dagbrud) over 
lagene; man maa heraf ikke ledes til den opfatning, at afbygningen i 
det store har krydset skikterne. 
