46 I. H. L. Vogt. 
som ved en tidligere anledning omtalt, ligger denne forekomst 
netop paa grænsen mellem den store blyglans-gruppe i par- 
tiet Tveit—Flekstveit (N. for Bandak) og de nordenfor op- 
tredende kobbererts-grupper, og der er derfor grund til at 
formode, at ertsen i Lundevalsdalen skjerp staar i en eller 
anden genetisk forbindelse med ertsen i gangene (cfr. pag. 
35). — Paa flere steder i nerheden af Vraavand finder vi 
falbaand, som kan følges i 50—100 ms lengde (langs lag- 
fladerne), medens megtigheden kun er ganske liden ('/2—1 
m.); ertsen er brogetkobber eller kobberglans, altsaa den 
samme som i de nerliggende gange. — I Hvideseid har jeg, 
naar undtages den nys nævnte forekomst, kun truffet et par 
falbaand, dels blyglans- og dels kobbererts-førende, i partiet 
Tveit—Flekstveit. Det kan bemærkes, at i kvantitativ hen- 
seende er der i de af mig undersøgte distrikter neppe tiende- 
parten saa mange falbaand som gange; desuden er falbaan- 
dene overalt meget fattige, saa de i og for sig ikke tiltrækker 
sig nogen større opmerksomhed. 
De her omhandlede forekomster er ikke bundne til noget 
bestemt niveau i skiferrækken eller til nogen bestemt berg- 
art; vi har saavel gneis og glimmerskifer som kvartsskifer 
og fyllitskifer impregneret med erts. Selv i lokalt begræn- 
sede felt (som f. ex ved Vraavand) har vi ganske forskjellige 
bergarter ved de nær hinanden liggende falbaand. 
Paa flere steder kan det iagttages, at det skiferlag, som 
er impregneret med erts, viser sig iklædt en mere krystal- 
lingsk dragt end de tilstødende, ertstomme lag (aldeles som 
ved de to første ertsgrupper). Af de nye mineraler, som 
skyldes den ved ertsens dannelse foraarsagede metamorfose, 
er granat, hornblende og epidot de vigtigste *). 
Ved gjennemgaaelsen af de til granitgange bundne fore- 
') Muligens hører ved Kleppan (Souland) grossular, thulit og vesuvian- 
varieteten cyprin ogsaa med til denne mineralgruppe. 
