Norske ertsforekomster. 47 
komster har vi tidligere berørt et par punkter, hvor erts 
viser sig i tilsyneladende lejer inde i skiferen; saavel ved 
Næsmark grube (se kart, fig. 21) som ved øvre Eiang eller 
Haukum skjærp (se profil, fig. 24) sees erts (resp. kobber- 
glans og brogetkobber) i smaa falbaand, der udspringer fra 
eranitgangene og lidt efter lidt taber sig i skiferen; det for 
os vigtige moment er, at ogsaa den sidste indeholder netop 
den samme erts som granitgangene. — Paa aldeles lignende 
maade sees hist og her erts i smaa falbaand at gaa ud ogsaa 
fra de ertsførende kvarts-kalkspath-gange. 
Ved Johnslid skjærp (pr. Tveit, Hvideseid), hvor den 
forhaandenværende ertsmasse vistnok kun er ganske ubetyde- 
lig, møder man et i geologisk henseende højst interessant 
forhold. — Ved første øjekast tror man ogsaa her at have 
for sig en af de ordinære, lejeformigt optrædende forekom- 
ster, men ved nøjere undersøgelse viser det sig, at ertsen 
ikke følger skikterne, men derimod den fra lagfladerne for- 
skjellige skifrighed; den paa stedet herskende bergart er en 
fyllitskifer. 
I den vestligste del af den Thelemark — Sætersdal'ske 
ertsformation finder vi et lidet ertsfelt i omegnen af Kobber- 
nuten (øverst i Bykle, Sætersdalen, nær grænsen mod Suldal, 
Stavanger amt). — Ertserne her bestaar paa de forskjellige 
steder af brogetkobber, kobberkis, molybdænglans, lidt bly- 
glans, magnetkis ete. 
I selve Kobbernuten, et lidet tjeld, som ligger midt inde 
i vort felt, og som fornemmelig bestaar af fyllitskifer, er 
ertsen (kun brogetkobber og kobberkis) paa en meget 
typisk maade knyttet til et par gange af temmelig finkornig 
