Norske ertsforekomster. 53 
- nitens dannelse, kan man nemlig forklare den omstendighed, 
at ertsen ofte topografisk er bundet til granit, resp. granit- 
gange — et forhold, som gjentager sig paa saa mange ste- 
der, og som i regelen viser sig paa en saa typisk maade, at 
vi ubetinget maa slutte, at det staar i direkte forbindelse 
med ertsens genesis. 
I det følgende gaar vi, i henhold til de tidligere gjorte 
meddelelser, ud fra, at graniten er af eruptiv oprindelse. Vi 
vil specielt betone, at vore granitgange, som fortrinsvis findes 
i nærheden af granitgrænsen, maa være at opfatte som apo- 
fyser af graniten, cfr. kart over Bø grube (fig. no. 26). Gan- 
gene er altid jævnt krystallinsk-kornige og viser aldrig !) de 
særegne slags struktur-former, der ifølge H. Credner*) er 
karakteristiske for de ved sekretion dannede mineralgange, 
f. ex. for de af kvarts-feldspath-glimmer m. m. sammensatte 
gange, der gjennemsetter det sachsiske granulit-territorium. 
— Vore granitgange er heller ikke at sammenligne med de 
ordinære pegmatitgange, med typus Arendal- eller Mosse- 
gangene; muligens maa vi dog her fraregne enkelte af de 
gange, der gjennemsætter Kiovereidnutens granit. — Støttet 
til de gjorte forudsetninger skal vi forsøge at analyse ert- 
sens forhold til eruptiven. | 
Vort første punkt er, at ertsen i det hele og store spiller 
en ganske anden rolle end granitens ordinære bestanddele — 
hvilket fremgaar af, at ertsen jævnlig viser sig i gange, der 
gjennemsetter graniten, og at den endog fornemmelig optræ- 
der inde i de tilstødende skifere. — Som allerede ved de 
tidligere omhandlede ertsgrupper nøjere udviklet, slutter vi 
af dette forhold, at ertsen ikke kan være kommet frem i 
smeltet tilstand, men derimod under form af dampe eller 
‘) Naar muligens undtages en kvarts-feldspath-gang, der ikke er medtaget 
i vor opregning, i nærheden af Hemstvedt grube (Hvideseid). 
?) Zeits. d. deutschen geol. Gesellsch, 1877. 
