Norske ertsforekomster. 59 
mark—Sætersdal'ske felt) er overalt meget liden; paa de for- 
skjellige steder maaltes den til 73, 75, 83, 103, 92 og 18 m. 
(se kartet). — Gneisgraniten er grovkornig, stærkt folieret, 
men uden differente lag. a 
I de impregnerede partier sidder ertsen gjerne sammen 
med kvarts; i de egentlig ertsførende gneislag (paa begge 
sider af kvartslejet) følger ertsen i regelen skikterne, men 
overskjærer ogsaa samme hist og her. 
Mellem den lange ertslinje og granitgrænsen sees et sted 
et par smaa falbaand, der fører magnetkis og svovikis, muligens 
desuden spor af blyglans. 
Forekomsten gjør ved første øjekast ubetinget indtryk 
af at være af sedimentær oprindelse, altsaa tilhørende skik- 
terne; men naar man har seet, hvorledes det store granit- 
eller gneisgranit-felt paa hele nordsiden omgiver sig med 
ertser, og naar desuden betænkes den store lighed, vor fore- 
komst har med f. ex. Bø grube (se kart, fig. no. 26), opduk- 
ker det spørgsmaal, om ikke ogsaa Espelands forekomst 
muligens afhænger af graniten eller gneisgraniten. Vi har 
ikke tilstrækkeligt material til at løse problemet, men jeg 
har alligevel ikke villet undlade at medtage beskrivelse af 
forekomsten. 
Efter privat meddelelse skal ogsaa Birkelands zinkblende- 
forekomst (i Søvde, Ryfylke) ligge i nærheden af grænsen at 
det samme store gneisgranit-felt. 
