60 I. H. L. Vogt. 
IV, 
De solvertsforende gange ved Svenningdalen (Vefsen). 
Literatur. Hans H. Reusch. Et besøg i Svenningdalens sølvgruber. Nyt 
mag. f. naturv. B. 26. 1581. 
Den i nesten hele Vefsendalen (iden sgndre del af Nord- 
lands amt) herskende bergart er en graa, tykbænket kalksten, 
som i regelen indeholder glimmerskjæl og linser af kvarts, 
og som veksellagrer med nogle skikter af gneis, glimmer- 
skifer, hornblendeskifer m. m. Paa flere steder, fornemmelig 
mellem Laxfos og Svenningdalens annexkirke (et par kilom. 
S. for vort ertsfelt), afbrydes kalksten-formationen, som paa 
det af dr. T. Dahll udgivne geologiske kart over det nord- 
lige Norge regnes for at være af kambrisk oprindelse, ved 
nogle felter af gneisgranit, se herom H. H. Reusch’s beskri- 
velse. 
Svenningaasen, hvori de ertsførende gange optræder, (se 
kart og profil, fig. no. 29 og 30) er beliggende ca.\45 kilom. 
S. for Mosjøen lige ved Vefsenelven; den er ca. 140 m. høj 
(over dalbunden !), ca. 1 kilom. lang og danner det yderste 
led i det V. for Vefsendalen værende fjeldparti. Aasen be- 
staar af kalksten med gneis, glimmerskifer, hornblendeskifer 
samt nogle partier af gneisgranit; V. for det egentlige gang- 
distrikt strækker den sidstnævnte bergart sig i kompakt 
masse. Gneisgraniten er i regelen lysegraa, viser stærkt ud- 
præget foliation og er oftest meget monoton. 
H. H. Reusch har ved et par profiler illustreret forhol- 
det mellem gneisgraniten og skifersystemet ved nogle grænse- 
punkter i selve Vefsendalen; det sees, at gneisgraniten ved 
') der ligger ca. 80 m. over havet. 
