62 I. H. L. Vogt. 
hr. bergkand. 7, Lassen, og af ham velvillig stillet til min 
disposition). 
Efter disse ganske korte bemerkninger om de generelle 
forholde skal vi vende os til selve ertsforekomsten. — Som 
kart?) og profil (fig. no 29 og 30) viser, er hele Svenning- 
aasen gjennemsat af et typisk system af nesten fuldstændig 
parallelle ertsgange, der under ca. 90°’s vinkel skjærer tvert 
gjennem de forskjellige lag. Hidtil kjendes 20—25 gange; 
ved nøjere undersøgelse vil man antagelig finde mange flere. 
Den indbyrdes afstand mellem de hidtil kjendte gange er oftest 
10—50 m.; gangenes længde er i max. ca. 300 m. Spalterne 
krydser gjennem kalksten med tilhørende skifer samt gjen- 
nem de partier af gneisgranit, som findes i den egentlige 
Svenningaas; derimod synes de at stanse ved grensen mod 
det store felt af gneisgranit. Oppe i dagen har man i alle 
fald trods ivrig søgen ikke kunnet finde fortsættelsen af gan- 
gene eller gangspalterne inde i det egentlige gneisgranit- 
territorium, men det er jo mulig, at man ved undersøgelse 
paa dybet kan opdage, at gangene gaar lidt ind i samme. 
Da spalterne er yngre end de partier af gneisgranit, som 
findes i selve Svenningaasen, maa man kunne slutte, at de 
ogsaa er yngre end det store felt; gneisgraniten har altsaa 
ikke afskaaret gangene, men den spaltende kraft har ikke 
eller kun i ringe grad formaaet at sønderdele den faste og 
kompakte bergart. 
I regelen gaar spalterne uden nogensomhelst forandring 
over fra kalkstenbænkene til de relativt lidet mægtige lag 
af gneis m. m.; de passerer altsaa uden videre gjennem 
bergarter, som i fysisk henseende differerer ganske betydelig 
fra hinanden. Kun undtagelsesvis hænder det, at spalterne | 
') Kartet er kun en foreløbig skitse, optaget af mig ved sigtning og maa- 
ling med meter-maal; det er tilstrækkelig til at give klarhed om forhol- 
dene i sin almindelighed, men det er ikke nøjagtigt i detaillen. 
