64 I. H. L. Vogt. 
er blevne noget afbøjede netop paa grænsen mellem kalk- 
stenen og gneisen, saaledes som den lille kartskitse, fig. no. 
31, fra et punkt véd gang »Svenningdal no. II« udviser. Et 
andet sted, nemlig i den øvre del af »J. Knudsen« gang, 
hænder det, at den fra kalkstenen kommende hovedspalte 
afsender en liden sidedrum omtrent paa det punkt, hvor 
gangen gaar over fra kalksten til gneis. — Meget betydelige 
forkastninger langs gangspalterne kan ikke have fundet sted, 
idet lagene i det hele og store overalt korresponderer med 
hinanden, se f. ex. fig. 31. Nogle, antagelig temmelig smaa, 
glidninger maa dog hist og her have foregaaet, hvilket slut- 
tes deraf, at gangvæggene undertiden udviser glidflader. 
Fig. 31. 
Gneis, graa 
Kalksten. 
Kartskitse fra,Svenningdals grube no. II (af længde ca. 10 m.) 
Gangenes fald er i almindelighed meget regelmæssigt, 
om der end ogsaa her er undtagelser; den vigtigste af disse 
bestaar deri, at »J. Knudsen« gang staar omtrent vertikalt 
eller falder ca. 85° mod N., medens næsten alle de øvrige 
gange har fald ca. 60° mod N. 
Gangenes mægtighed varierer mellem ca. 0.1 og ca. 1 
m., er i regelen ca. 0.2 m. 
De i gangene optrædende ertser er følgende: 
Fahlerts, som altid holder et par % sølv, efter analy- 
serne i noget vekslende mængde. Den største gehalt, nogen 
analyse har udvist, er 4.65 % sølv (fahlerts fra Svenning- 
dalens hovedgrube — efter velvillig meddelelse af 7. Lassen). 
En analyse af fahlerts viste 33.1 % kobber. 
