66 I. H. L. Vogt. 
holder desuden altid lidt guld, gjerne noget over 1 del guld 
til 1000 dele sølv; der er saa meget guld tilstede, at derved 
i regelen en større del af transportudgifterne dækkes. 
Af den ikke ubetydelige solvgehalt kan sluttes, at ertsen 
maa holde temmelig meget af de nogenlunde sølvrige mine- 
raler. Fahlerts er overalt tilstede; desuden er rimeligvis i 
regelen forhaanden lidt redgyldigerts, sølvglans eller lig- 
nende, om end vistnok i saa smaa individer, at de enkelte 
korn ikke kan sees. 
Det eneste af de uholdige gangmineraler, som spiller 
nogen rolle, er kvarts; kalkspath er hist og her tilstede, men 
altid i ganske forsvindende mængde. — Dette forhold er tem- 
melig ejendommelig, naar det betænkes, at den væsentligste 
bestanddel i de bergarter, som gangene gjennemsætter, dan- 
nes af CaCO,. Hvis gangmineralerne var fremkomne ved 
udludning af sidestenen, maatte man ubetinget vente, at kalk- 
spath skulde dominere paa gangene, men saa er ikke tilfælde. 
Druserum, beklædte med krystaller, findes kun overmaade 
sjelden; nogen slags baand-struktur er, saavidt vides, aldrig 
bemeerket. 
Ertsens fordeling paa gangfladen er i allerhøjeste grad 
uregelmæssig. Det eneste sted, hvor der hidtil (9: ved mit 
besøg, sommeren 1883) er udført noget større grubearbejde, 
er i Svenningdals grube no. I (hovedgruben), se profil, fig. 
32; vi skal ganske kort gjennemgaa de resultater, gruben 
til dato har leveret. Paa de steder i grubens øvre del, hvor 
omtrent hele gangfladen er afbygget, havde man for sig et 
meget rigt ertsparti (i det hele af længde ca. 140 m.); kun 
de dele af dette, som leverede saa god erts, at denne uden 
videre kunde exporteres, er udminerede, medens de relativt 
fattige dele, som hovedsagelig vil levere pukmalm, fremdeles 
staar igjen. Ved drift paa dybet viste det sig, at det erts- 
førende parti (i ca. 60 m.s vertikalt dyb) kilte sig ud; de to 
nedre stoller er inddrevne i 200—250 m.s længde, uden at 
