72 I. H. L. Vogt. 
man formode, at ertsdannelsen har fortsat i overmaade lange 
tidsrum, idet man for det første kan dele gangene i forma- 
tioner, hvcraf den ene er yngre end den anden, og idet man 
dernæst inden hver enkelt formation kan øjne en svite sta- 
dier, der ofte i væsentlig grad afviger fra hinanden. 
Tilslut vil vi gjøre opmærksom paa, at Svenningdalens 
gangsystem ligger midt inde i et meget udstrakt ertsdistrikt, 
der viser talrige forekomster af fahlerts, blyglans, zinkblende 
m, m. Distriktet strækker sig, saavidt vides, fra omegnen af 
Mosjøen i N. til Hatfjelddalen i S. (i mindst 80 kilum.s 
længde); dets bredde kan her ikke opgives. Da ertserne 
overalt cr de samme!), og da forekomsterne i topografisk 
henseende synes at danne et sluttet felt, maa det antages, 
at ertsen overalt er dannet efter et og samme hovedprincip. — 
I den nordre del af Vefsendalen besøgte jeg flere af de 
hidhørende anvisninger; overalt optraadte ertsen i tilsyne- 
ladende falbaand, indsprængt i visse kalklag; ertsgange saaes 
intetsteds. Det er ikke usandsynligt, at der i Vetsen hersker 
omtrent samme slags forbindelse mellem ertsgange og fal- 
baand som i Thelemarken, se herom i forrige afsnit. 
Da distriktet Mosjeen—Hatfjelddalen i geologisk hen- 
seende er meget lidet undersøgt, kan der paa det nuværende 
stadium ikke være tale om at paavise nogen bestemt proces, 
f. ex. eruption af en eller anden bergart, som skulde have 
givet anledning til ertsens dannelse. Om f. ex. gneisgraniten 
1) Endog sølvgehalten i blyglansen og fahlertsen stemmer nogenlunde over- 
ens, idet, efter 0. N. Hagens beskrivelse, se Magazin for bergmands- 
efterretninger, 1881, blyglansen fra forskjelilge steder i Hatfjelddalen 
holder 0.14, 0,27, 0.28, 0.29 og 0.37 °/o sølv og fahlertsen 0.73, 1.75 
1.76 og 2.96 °/o selv. 
