130 Karl Pettersen. 
Vargas Bedemar. »Reise nach dem hohen Norden« Frankfurt 
a/M 2 Bind pag. 107, 290. 
Keihau. »Gæa norwegica 2 Del pag. 273. 
Øen er bygget af gneisartede lagrækker. Ved ejdets 
vestlige afslutning stikker frem lodretstaaende lagrækker af 
en haard kvartsrig gneis under øst-vestlig strøgretning. Op- 
efter fjeldskraaningerne fra ejdets nordlige side dannes berg- 
arten af en mørk, noget løskornig glimmergneis, sammensat 
af hvidlig feltspat og kvarts med blade af mørk glimmer. 
Denne grundmasse er rigt indfældt med røde granater og 
endvidcre med skjæl af sølvhvid glimmer. Højere op bliver 
bergarten fattigere paa glimmer, — idet rødlig feltspath træ- 
der stærkere frem og viser sig derunder smukt og regelmæs- 
sig lagdelt. I brudet kan dog bergarten her ofte træde frem 
med en renere granitisk struktur. Lagstillingen er overalt | 
u.o. med 30° vestlig indskyden. 
Den sydlige del af gen er bygget samstemmende hermed. 
Strøgretningen er her fremdeles nordsydlig med 30° vestlig 
indskyden. I et kvarter-tykt lag, i hvilket stenen optraadte 
temmelig grovkornig udviklet, saaes hyppig smaa søjler af 
et himmelblaat mineral, — antagelig Disten. 
Ejdet, hvis kulmination som ovennævnt alene naar op til 
omkring 20’ (6.3 m.) o. h., er bygget af fin strandsand (flyve- 
sand), hvori forekommer — dog i det hele temmelig spar- 
som — skalrester af nulevende molluskarter. De her optre- 
dende gamle, over den nuverende havflade liggende bølge- 
slagslinjer skal i det følgende blive noget nærmere om- 
handlede, 
Den større straks nordenfor Maas-ø liggende Hjelms-ø har 
jeg ikke betraadt. Der er dog paa forhaand al grund til at 
forudsætte, at bergbygningsforholdene her i det væsentlige er 
samstemmende med Maasøens. Saavidt det i afstand kunde 
iagtages syntes ogsaa en nord-sydlig strøgretning med vest- 
ligt fald at raade langs efter øens sydlige side. 
