150 Karl Pettersen. 
til at rejse spørgsmaal om, hvorvidt den kunde være at ud- 
sondre fra glimmergneisen og derimod at indordne den un- 
der en ældre afdeling — saaledes her nærmest under gneis- 
graniten. Detskal ogsaa medgives, at denne haarde gneis i 
enkelte retninger minder om gneis-graniten. Under befarin- 
gerne var jeg stadig inde paa dette spørgsmaal, uden at det 
dog lykkedes mig at udrede det i fuld klarhed. Paa den 
anden side skal imidlertid fremholdes, at stenen i andre ret- 
ninger i petrografisk henseende synes nær knyttet til glim- 
mer-gneisen, ligesom ogsaa overgangsforholde her kan være 
at følge mellem disse indbyrdes. Medens granater kun højst 
sjeldent — i ethvert tilfælde mikroskopisk — er at paavise 
som indblanding i gneis-graniten eller de til samme knyttede 
gneisartede afændringer, er den her omhandlede gneis lige- 
som ogsaa glimmergneisen rig paa indfældte granater. Hel- 
ler ikke synes stratifikationsforholdene mere bestemt at skulle 
pege hen paa,at her kan foreligge tvende mere selvstændige 
underafdelinger. Da denne haarde gneis i det hele, saavidt 
iagttaget, kun optræder i smalere zoner og inden mere be- 
grændsede omraader, vil det maaske idetmindste foreløbig, 
indtil mere omfattende undersøgelser her kunne blive anstil- 
lede, være rettest at indordne den under glimmergneisens 
afdeling. 
Med hensyn til lagstillingen inden denne afdeling, saa 
kan denne variere temmelig betydelig. Over Maasø, Havø 
og Hjelmesø er nord-sydlig strøgretning med vestligt fald 
forherskende. 
Nord-sydlig strøgretning er ligeledes raadende langs Pors- 
anger-halvøens vestlige side, fra Havøsund sydover til Sne- 
fjord, men her oftest med østlig indskyden. Dog er ogsaa 
paa sine steder tæt paa hinanden følgende svingninger i fald- 
retningen at paavise. Om Kulfjorden bøjes lagstillingen til- 
dels efter fjordsiderne. Faldet er i regelen svagt, overstiger 
sjelden 30°, men gaar paa den anden side hyppig derunder 
