158 Karl Pettersen. 
gjennem de sidste 3 aartier den opfatning sterkt har 
gjort sig gjældende mellem desvenske geologer, at urforma- 
tionen — og her vel nærmest den ældre urgneis-formation, 
hvorvel det ikke ligefrem siges — er ligesom de yngre for- 
mationer sammensat af flere ulige led, der folge paa hinanden 
i en vis orden, saaledes at ogsaa denne formation vil kunne 
lade sig inddele i forskjellige underafdelinger. Af Forselles 
(1854), A. Erdmann (1868), A. E. Töruebohm (1873) og D. 
Hummel (1875) er der saaledes til forskjellige tider gjort 
forsøg paa nærmere at bestemme og begrændse saadanne af- 
delinger. Hvorvel disse forskjellige forfattere i det enkelte 
derunder komme til noget afvigende resultater ?), saa stemme 
de dog samtlige deri overens at henlegge de mere typiske 
gneis-dannelser til en ældre afdeling, de mere finkornige fin- 
skiferrige bergarter som granulit, helleflint, glimmerskifer og 
urlerskifer til en yngre afdeling. Som det vil sees, falder 
altsaa denne gruppering i det store taget nogenlunde sam- 
men med den, der her er gjort gjældende for det nordlige 
Norges vedkommende. Man skal i saa henseende nemlig be- 
mærke, at den svenske urlerskifer, der i Törnebohms række 
-efterfolges af en yngre”gneis-granit, her maaske nærmest kan 
være at sammenstille med vor vistnok stærkt metamorfose- 
rede lerglimmerskifer, der træder frem i ovennævnte afdeling 
e. 2.2). Efter Törnebohms fremstilling optreder den alene 
paa et enkelt sted som en helt lokal dannelse, i samme ni- 
veau, som en andalusitførende glimmerskifer, der er at træffe 
paa forskjellige steder. 
For Finlands vedkommende inddeler F. I. Wiik de ar- 
chæiske dannelser i 3 grupper, nemlig gneis-formationen (lau- 
') Cfr. Geol. för. förh. Stockholm :VII bd. 5 hefte pag, 241. Hr. Holst 
fremholder her, at disse forsøg for Sveriges vedkommende maa betragtes 
som fuldkomment mislykkede. 
*) Geol. för förh. Stockholm 1883, VI bd. pag. 641. 
