De norske kyststrøgs geologi. IV. 167 
rækker af skifere tilhøre den utvivlsomme Dividalsgruppe. 
Ogsaa her gjennemsættes skiferen af drag af den for gruppen 
saa karakteristiske diorit. Midt inde i et saadant temmelig 
vidt udbredt dioritfeldt fandtes et 7 a 8' (2,2 a 2,5 m.) mæg- 
tigt lag af en graa kvartsitisk sten. 
Med hensyn til lagstillingen inden gruppen, saa viser 
derne sig efter de her omhandlede afdelinger gjennemgaa- 
ende stærkt afbøjet fra horizontalfladen. Langs Rippefjorden 
er lagstillingen i regelen stærkt forvreden og træder hyppig 
frem med uregelmæssige afbøjninger og foldninger. Langs 
den sydlige side faf Lerbotn nærmer lagstillingen i regelen 
sig temmelig stærkt til vertikalplanet. 
I saa henseende raader der en paatagelig forskjel mel- 
lem det over Porsangerhalvøen optrædende Urfjeld og Divi- 
dalsgruppen. Medens lagstillingen vistnok paa sine steder 
inden Urfjeldet kan findes stærkere” atbøjet og tildels endog 
at nærme sig vertikalplanet, er den dog i det hele her tem- 
melig svævende. Naar lagstillingen derimod inden den yn- 
gre Dividalsgruppe optræder saa afvigende herfra med for- 
holdsvis langt stærkere og hyppigere brydninger og folduin- 
ger, saa vil heraf fremgaa, at de kræfter, der har virket for- 
rykkende inden Dividalsgruppen, i saa henseende samtidig 
ikke efter nogen synderlig maalestok kan have strakt sin 
virksomhed udover det i nærheden liggende Urfjeld. Da 
Rippefjorden skjærer sig ind efter grændsen mellem Dividals- 
gruppen og Urfjeldet, vil heraf formentlig fremgaa, at selve 
Rippefjorden nærmest kan være at opfatte som en disloka- 
tionsspalte. Sænkningen af fjeldgrunden maa nemlig antages 
at have fundet sted langs efter fjordens sydlige side, hvor 
Urfjeldet saaledes er sunket ned under havfladen, medens de 
til den yngre Dividalsgruppe henhørende lagrækker nu op- 
træde her i de lavest liggende niveauer. Langs den nordlige 
side af fjorden kan derimod fjeldgrunden paa det nærmeste 
