178 Karl Pettersen. 
slagslinjer trede frem over den nuverende havstand, saa be- 
tegner enhver af disse en linje, der i sin tid har ligget som 
den højest liggende bølgeslagslinje, idet den som saadan del- 
vis har været stuet op over sin tids højeste vandstand. At 
et helt sæt yaa hinanden følgende linjer samtidig skulle være 
skudt op over havfladen, derfor er der vistnok liden rimelig- 
hed. De lavere liggende ere ogsaa i regelen saa lidet 
udprægede, at de, om de vare løftede op over havfladen, her 
vistnok ikke vilde kunne træde bestemtere frem. Af forhol- 
dene, saaledes som de træde frem ved Skatøren paa Troms- 
øen, synes det ogsaa med bestemthed at skulle fremgaa, at 
disse gamle bølgeslagslinjer ere løftede op over havfladen 
den ene efter den anden, én for én, og derimod ikke flere 
samtidig. Hver enkelt af disse er nemlig udpræget i over- 
ensstemmelse med den øverstliggende og vil saaledes ikke 
være at sammenstille med de lavere liggende mest som baand- 
striber udprægede linjesystemer. 
At disse linjer saaledes den ene efter den anden ere 
stegne frem over havfladen maa naturligvis være at henføre 
enten til fjeldgrundens stigning eller til havfladens sænk- 
ning. 
I og for sig vilde der vistnok intet være til hinder for, 
at bølgeslagslinjerne saaledes som her paavist kunde løftes 
op over havfladen under en stigning af den faste fjeldgrund, 
under forudsætning af at denne foregik jevnt og ensartet. 
Saaledes som forholdene imidlertid i saa henseende træde 
frem efter det nordlige Norge vil der dog kun være liden 
grund til nærmere at kunne fæste sig herved. Efter de hid- 
til gjorte aflæsninger, der omfatte strøgene fra Salten (Bodø) 
nordover til Nordkap, synes det nemlig paa det bestemteste 
at maatte fremgaa, at de her gjennem den postglaciale tid 
indtraadte niveauforandringer i det indbyrdes forhold mellem 
den faste fjeldgrund og havstanden ere at henføre til saa 
jevne og ensartede forandringer efter vidstrakte omraader, at 
