De norske -kyststrogs geologi. IV. 179 
de ingenlunde synes at kunne lade sig indpasse i en forud- 
sætning oni, at niveauforandringerne ere at tilskrive den faste 
fjeldgrund. Som bekjendt findes der nemlig i stort antal ud- 
spendt efter det nordlige Norges fjorde og sunde horisontalt 
liggende af lost materiale byggede terrassedannelser ligesom 
ogsaa i fast berg udgravede strandlinjer. Flere af disse — 
og navnlig gjælder det de i fast berg udgravede strandlinjer 
— ere endvidere. skjønt indbyrdes adskilte ved brede fjorde 
og sunde, dog at gjenkjende som brudstykker af et enkelt 
linjesystem, der saaledes kan være at folge efter vidt udstrakte 
streg. En stigning af den faste fjeldgrund, — hvad enten 
denne tænkes rykkevis eller jevn — der skulde have arbei- 
det saa ensartet gjennem en lengde af opimod 100 norske 
mil, er vistnok i sig selv saa lidet sandsynlig, at den utvivl- 
somt paa det bestemteste ber afvises, med mindre derfor 
maatte foreligge sikre og afgjerende vidnesbyrd. Men saa- 
danne foreligge i ethvert tilfelde ikke for tiden. 
Derimod vil der allerede paa forhaand nermest vere 
grund til at henfgre marker efter saa jevne niveauforandrin- 
ger, der ere at følge efter vide sammenhengende kyststrøg, 
til havfladens niveauforandringer. At stigningsforholdene paa 
Maasø med de til samme knyttede bølgeslagslinjer paa en 
naturlig og ligefrem maade lade sig forklare under en for- 
udsætning om en synkende havstand, vil vel ogsaa ligge klart 
for en dag. 
Maasø er forøvrigt som allerede ovenfor nævnt ikke det 
eneste punkt langs efter det nordlige Norge, hvor der er 
iagttaget saadanne bølgeslagslinjer eller andre dermed til- 
svarende dannelser. Saadanne optræde tvertimod paa flere 
steder. Særlig skal der i saa henseende nævnes den række 
af paa hinanden følgende bølgeslagslinjer, der indtil en højde 
- af 9 m. over havfladen er paavist opover det brede af allu- 
Vialmasser byggede underland Skatøren ved Tromsøens nord- 
12* 
