252 Amund Helland. 
Steder, som endog meget tidligen aabnede et rigt Sølvkam- 
mer, eller paa saadanne, som idetmindste dog engang, om 
ogsaa sent, lønnede Driften; men ligesaa muligt kunde det 
være, at Valget faldt paa Steder, som paa intet opnaaeligt 
Punkt indeholdt Erstatning for Arbeidet. Da det nu ikke kan 
ansees fornuftsmæssigt at grunde et Værk paa en saa blind 
Mulighed, saa maa det, hvad Kongsberg angaar, gjælde som 
ufravigelig Regel hellere at lade den hele Bergværksdrift der 
fare, end at lægge en Plan for samme, hvorefter Driften af 
ikkun en eller et Par Gruber tilsigtes. En fornuftsmæssig 
Plan for Kongsbergs Sølvværk maa altsaa gaa ud paa Vin- 
dingen af Sølvet fra saamange Leiesteder, at den Usikkerhed, 
som finder Sted med Hensyn til de enkelte, kan hæves ved 
Balancen af samtlige. 
Heri har vi udtalt den Grundsætning for Driften ved 
Kongsbergs Sølvværk, ved hvis Befølgelse et heldigt Udfald 
af Foretagendet alene er at forvente. Der gives tvende Veie, 
som fører til Maalet. Den ene er den virkelige af de Gamle 
fulgte, nemlig paa engang at bearbeide et meget stort Antal 
Forhaabningspunkter; det er vistnok den eneste, ad hvilken 
et nogenlunde stadigt Annuum og et jævnt Udbytte kan 
erholdes, men den tvinger Efterkommerne ind i en Rørelse, 
som de ikke kunne forlade, uden at paabyrde Nationen større 
eller mindre Opofrelser, og kan derfor ei tilraades. Den 
anden Vei er den, at man lader Tiden bøde paa Arbeids- 
styrken, saa at man udretter det samme, f. Ex. med ;\, Kraft 
i ti Gange saa lang Tid. Produktionens Annua ville da 
rigtignok blive høist ustadige; men Erderesultatet, Udbyttet 
af det hele Foretagende, vil i begge Tilfælde blive næsten 
det samme. Det kommer ved den sidste Fremgangsmaade 
kun an paa, at Entreprenøren har Kraft nok til at udholde 
Tab i en Række af Aar, og Udholdenhed nok til, trods disse 
Tab at fortsætte Driften, saa at han ikke, utaalmodig over 
de bestandige Tilskud, forlader Foretagendet, maaske faa 
