254 Amund Helland. 
strekkeligt Antal Arbeidspunkter, valgte med Skjensomhed 
og Omtanke, samtidige skulde tages i Drift. Det slaar neppe 
feil, at Kommissionen, om den havde kunnet gjøre Regning 
paa en storre Driftskapital, vilde have foreslaaet flere Gruber 
optagne. Men de ubeldige Resultater af Driften i forrige 
Aarhundrede ligesom den Nød og de svære Udgifter, som 
Sølvværkets pludselige Nedlæggelse i 1805 voldte, har øvet 
sin Indflydelse helt ned til vor Tid, og Erindringen om 
hine sørgelige Aar efter 1805 stod endnu levende for Nationen 
i 1833. Kommissionen er øiensynlig nødt til at gaa afveien 
for denne Opinion og foreslaar ikke, at et større Antal For- 
haabningspunkter skal tages i Arbeide, fordi »den tvinger 
Efterkommerne ind i en Rørelse, som de ikke kunne forlade, 
uden at paabyrde Nationen større eller mindre Opofrelser og 
kan derfor ikke tilraades.« »Den anden Veic, fortsætter Kom- 
missionen, »er den, at man lader Tiden bade paa Arbeids- 
styrken, saa at man udretter det samme f. Ex. med /, Kraft 
i en ti Gange saa lang Tid. Produktionens Annua ville da 
rigtignok blive høist ustadige; men Enderesultatet, Udbyttet 
af det hele Foretagende, vil i begge Tilfælde blive næsten 
det samme. Det kommer ved den sidste Fremgangsmaade 
kun an paa, at Entreprenøren har Kraft nok til at udholde 
Tab i en Række af Aar« o. s. v. I Henhold til det førte 
Ræsonnement er Arbeidsstyrken ved hele Kongsbergs Sølv- 
værk endnu kun 350—360 Mand, et Tal, som ikke maa eller 
ialfald ikke kan overskrides synderligt med de nuværende 
Bevilgninger. Det fremgaar som sagt af det hele Ræsonne- 
ment, at kun en større Drift vil have Udsigt til at give et 
jævnt Udbytte, men Kommissionen foreslaar ikke desto mindre 
en liden Drift Sagens egentlige Kjerne har vel været den, 
at der ikke har været Haab om at faa bevilget en større 
Driftskapital, og at Kommissionen ved et kløgtigt Ræsonne- 
ment giver det Udseende af at følge den principmæssigt 
rigtige Plan, som de i Virkeligheden saa haardt forsynder 
