Kongsberg Sølvværks Drift for og nu. 255 
sig imod. Kommissionen foreslog, at Antallet af fast Mand- 
skab ved Sølvværket ikke skulde overskride 300 Mand. Hvis 
man skal tillegge det ovenfor anvendte Exempel j; Kraft 
anvendt i 10 Aar nogen Betydning, skulde en Arbeidsstyrke, 
der svarede til Feltets Udstrækning og Forekomsternes Natur, 
være 3000 Mand, men i 1833 endnu mindre end i 1885 gik 
det an at foreslaa et saadant Arbeidsbelæg. 
— De foregaaende Beretninger om Sølvværkets Historie 
vil indeholde flere Momenter til Besvarelsen af det Spørgs- 
maal, om Gangene i Kongsberg Sølvværks Cirkumference er 
saa ustadige, at de skræmmer fra Udvidelse af Driften. Det 
er klart, at skal en Udvidelse finde Sted, bør den helst ske 
paa en Tid, da Værket, selv med de faa Gruber, som er i Drift, 
giver Overskud. Det slaar neppe feil, at det er Hensynet til 
de med Optagelsen af nye Gruber forbundne Omkostninger i 
Forbindelse med Erindringerne om Værkets ældre Historie, 
som staar i Veien for en udvidet Drift i dette vidtløftige sølv- 
førende Felt. 
Med Hensyn til Driften, saa er det af alle erkjendt, at 
Kongsberg Sølvværk i ældre Tid i det hele har været be- 
styret af Mænd med liden Indsigt i sit Fag. Naar und- 
tages Slanbusch fra 1686 til 1705 og Stuekenbrock fra 1737 
til 1756 og maaske Hjorth (1775 —1791) synes Berghaupt- 
meendene paa Kongsberg i eldre Tid at have veret lidet ind- 
sigtsfulde Folk, og det maa erindres, at i hin eldre Tid af- 
hang Verkets Trivsel for den allersterste Del af vedkom- 
mende Berghauptmand. 
At nu hine sørgelige Erfaringer fra ældre Tid og de 
stadige Overskud i de sidste femti Aar ikke alene maa 
skrives paa Bekostning af Selvgangenes Ustadighed vil sik- 
kerlig fremgaa af felgende Omstendigheder: 
1) Arbeidskraften i ældre Tid blev daarlig udnyttet, fordi 
Arbeiderne ikke opholdt sig ved Gruberre i Bergstuerne, 
