258 Amund Helland. 
I ældre Tid har Kongsberg Sølvværk et Par Gange været 
i private Kompagniers Hænder, og begge Gange har Staten 
maattet tage det tilbage. Ogsaa i 1831 og 1832 stod man 
paa Nippet til at sælge Værket, som før berørt. Det er et 
Spørgsmaal, som oftere har været opkastet, om det er rigtigt, 
at Staten her optræder som Driftsherre, og om det ikke var 
for alle Parter det fordelagtigste, at Staten mod rimelig Godt- 
gjørelse overlod Driften af Sølvværket til et privat Kompagni. 
Hvor man har et Tog af Gange som de kongsbergske, 
hvori Sølvet er uregelmæssig fordelt, hvor den Fristelse altid 
ligger nær at sikre sig et øieblikkeligt Udbytte ved kun at 
drive paa Anbrud, uden Tanke paa Fremtiden, hvor videre 
Drivkraft maa skaffes tilveie ved Drift af Stoller, og hvor 
langvarige og kostbare Arbeider derfor maa fortsættes for 
først at give Frugt i Fremtiden, der er én Centralisation af 
Driften og en for lang Tid beregnet Organisation utvivlsomt 
paa sin Plads. 
Callon diskuterer i sine »Cours d’exploitation des mines« 
hvor han omhandler Driften af Stollerne, Fordelene og Mang- 
lerne ved en centraliseret Drift under Statens Opsyn, idet 
han specielt sammenligner Principerne for den tydske Drift 
paa Harz med det engelske Princip, der overlader det meste 
til det private Initiativ: Da Spørgsmaalet her forekommer 
mig grundigen behandlet, og da meget af det, som siges, 
passer paa Spørgsmaalet om den principmæssig rigtige Drift 
paa Kongsberg, saa hidsættes hans Bemærkninger her: 
»Stollerne har ved Siden af sine andre Fordele ogsaa 
den, at de giver Afløb ikke alene for det Vand, som siger 
ind i Gruben, men ogsaa for det, som findes, eller som kan 
samles i Dagen, og som man med Villie kan lede ind i Gru- 
ben. Denne særegne Fordel bestaar deri, at man ved at lede 
Vand ned i Gruben faar en Drivkraft, hvis Størrelse afhænger 
af den Vandmasse, man kan disponere over pr. Sekund, 
og den Høiden mellem det Punkt, hvor man samler Vandet 
