332 Andr. M. Hansen. 
mod Undset var der to over hinanden, hvoraf den ene kunde- 
følges sydover til henimod Ellingsåen, N. f. Lomnæssjøen. 
Den korresponderende i den vestlige li håbede jeg forgjæves. 
at finde ved veien over Hanestadkølen, men den var afbrudt: 
her. Samme dag så jeg en sete på N. siden af Gretting-- 
bratten og pa Kletten S. f. Hanestad i Glommendalen. 
Jeg har givet min rute i sammenhæng, for at man ved 
at følge den på amtskartet kan få et begreb om, hvor der 
vrimler af seter i dette strøg, når jeg, som fra først af var 
uvant til fænomenet, har kunnet notere så mange. En be- 
skrivelse af hver enkelt af dem vilde blive for vidtløftig og- 
bør i hvert fald ikke ske, før man har fulgt den enkelte sete 
såvidt mulig i hele dens udstrækning. De er desuden meget 
ensartet bygget. Som type på den almindeligste form kan 
tages f. ex. seten på Baugen i Vesleådalen. 
Den egentlige sete (Fig. 1 B) dannes af en horisontal eller 
svagt skrånende flade på i alm. 10—20 m., der træder frem 
fra liens almindelige hældning, afgrænset på den øvre side. 
af rygstødet (A), der ved de af løst materiale byggede 
seter i almindelighed ikke skilller sig stort ud fra dalsidens 
faldvinkel, men%som ofte viser små knauser af det faste fjeld 
stikkende frem og da med lodret kant. Fra seten falder- 
foden (C) brat af som en jevn flade med en faldvinkel på 
20—38 *, som dog ofte blir mindre. Navnene på de forskjel- 
lige dele af seten har jeg som man ser valgt i overensstem- 
melse med ordets oprindelige betydning »det man sidder pac, . 
og de synes mig også kortere, bekvemmere og mere malende 
end de af K. Petersen for strandlinjer foreslåede »indre og. 
ydre stedtrin« og »trinflader«. 
Således som her skildret optræde seterne i de alminde- 
lige bratte lier (10—20*). Hvor dalsiden blir fladere, viskes 
de ligesom ud, seten blir mere skrå og foden længere og fla- 
dere for tilsidst begge ganske at falde sammen med lien.. 
— Nord for Krokhaug f. ex. begynder seten under Storhøvd. 
