338 Andr. M. Hansen. 
Grimsa slutter sig med fra 760m. udover. Altså: 1140, 
1060—1040, 914—891, 877, 836, 810—795, 760—? m. Dette 
profil viser tydelig, hvor sammenhengende terrassehgiderne 
kan optrede og hvor vanskelig det i hvertfald i lengdepro- 
filerne på denne måde vil være at udpege nivaerne. Mærkes 
skal imidlertid, at østenfor den store mo ved åmotet optræder 
der korte men mægtige bastioner med stærke sprang i høi- 
den, hvoraf den øverste synes at slutte sig til Foldalens sete- 
høide pa 922m. (948?). Ved Rensliåsen videre i øst måltes 
lignende bastioner 802, 712, 698. — Det er til sådanne tver- 
dalsmoer man vel bekvemmest holder sig for at sammenligne 
nivåerne. — Hvorvidt sprangene i terrassernes høide overalt 
direkte kan sættes i forbindelse med sprangene i seternes høide 
således som listens s. 235 viser den, kan vel først flere målin- 
ger vise. — 
Når man vil forsøge på at udrede disse eiendommelige 
dannelsers tilblivelseshistorie, ser man sig kanske først om 
efter analoge forekomster, — efter strandlinjer og terrasser i 
åben situasjon i store høider over havet andetsteds. Op- 
mærksomheden fæster sig da ved de berømte Parallel Roads 
of Lochaber i Skotland, ægte seter af løst material, hvorom 
de skotske og engelske geologer har ført diskussjonen helt 
siden de første gang blev videnskabelig beskrevne af Mac 
Culloch 1817*). Da disse dannelser er så fuldstændig ana- 
loge med de østerdalske, optræder i samme forhold til ter- 
rasserne og som vi vil se i mange andre punkter viser en 
så utvilsom lighed, at de nødvendigvis må have havt samme 
tilblivelseshistorie, skal jeg kortelig referere de vigtigste 
*) Mac Culloch Trans. Geol. Soc: V. 4, Dick Lauder Trans. Roy. Soc. Edinb. 
V. 9 1818, Ch. Darwin Phil. Trans. 1839, Agazzis Edin, New. Phil, 
Journ. V. 33 1842, Milne-Home do. V. 43 1847, G. S. Mackenzie do. V. 
44 1848, James Thomson do, V. 45 1848, Jamieson Journ. Geol. Soc. V. 
17 1863, Prestwich Proc. Roy. Soc, Lond. V. 29 1879 og fl. 
