340 Cand. real Andr. H. Hansen 
uden nogen forskyvning af horisontalerne, mangelen af marine 
_ spor, niväernes forskjel i nabodale, den rent enestående op- 
treden i trange hgifjeldsdale er bleven anfort som modbe- 
viser. Der tages heller intet hensyn til den betydningsfulde 
omstændighed, at skareneI—IVi høide falder ner sam- 
men med the Roads og viser elvefar efter sjøernes gamle 
afløb østover. Endvidere gjælder også her den indven- 
ding, som kan fremføres mod teorien om en marin dannelse 
af de tilsvarende forekomster i Norge i høider op til 
1000m. Den isbræ, som bragte det materiale, hvori den 
glaciale littorel-fauna i de høieste skjælbanker levede, over 
»Mjøsens afgrund«, må have havt en mægtighed af mindst 
500m. Netop her i Nærheden, på Rendalssølen og på Tron- 
fjeld, sees spor af isens virksomhed op til 1725 m. og 1600 m. 
(Tørnebohm Förh. Sv. geol. Förening. B. 1, Helland do. B. 2) 
At bræer af sådan tykkelse og størrelse skulde have be- 
varet uskadt under hele hævningen fra — 1000 m. til — 200 
så overfladiske, lette dannelser som seterne er umuligt. Man 
kan have så små tanker man vil om isens eroderende evne, 
man kan dog ikke tænke sig, at disse skulde kunne beholdt 
sin regelmæssige, jevne bygning i kilometerlange løb. Og 
over seterne sees stadig isskuring, hvilket også gjælder i 
Lochaber. 
Agazzis gav så stødet til den forklaring af the Parallel 
Roads, som i nøiere detail er udført af James Thomson og 
Jamieson. Efter denne sidste skulde det være lokale tver- 
bræer, der skal have dannet dammerne. Hvis man tænker sig 
to isstrømme, en i den store caledoniske dal (Great Glen) fra 
Loch Arkaig og en i Glen Treig, kan problemet løses, og.de for- 
skjellige nivåer forklares ved en gradvis formindskelse af disse, 
hvorved efterhånden udløbet gjennem de forskjellige skar blev 
frit. — Vanskeligheden består imidlertid i at vise, hvorledes selv 
mægtige tverbreer kan dæmme inde lange sjøer med en dybde 
