Om seter eller strandlinjer i store hgider over havet. 341 
af 150—220 m. til et ngiagtig bestemt nivå i så lang tid, som 
behøvedes til dannelsen af en »strandlinje«  Bræenderne 
pleier altid at vere fulde af sprekker, og der indsees ingen 
grund for dem til at velte sig så heit som forudsat op mod 
den modstäende dalside, når veien udad til siden, ud i sjøerne 
står åben. Desuden indsees ikke hvorfor Glen Roy og Glen 
Gluoy skulde være fri for isbræer, når nabodalene nærede så 
mægtige. [ 
Disse vanskeligheder, som Jamieson selv tildels antyder, 
bringer Prestwich over til den forklaring, at de sammenstø- 
dende bræer fra samtllge dale har demmet inde sjøer her i det 
indviklede terræn. Når disse sprængte de is og detritus-masser, 
som spærrede dem inde, tømtes sjøerne med stor voldsomhed 
indtil de nåede et nivå bestemt ved skarene mod øst. Det ud- 
drag af hans teori, som indeholdes i Proc., er lidt uklar; men 
såvidt jeg kan forstå, tænktes da seterne dannet ved udglid- 
ninger af det vandfyldte terræn til sjøens flade. — Denne 
teori har dog ingen plads for dannelsen af seter i fast fjeld, 
som dog efter sin hele optræden fordrer de samme hovedbe- 
tingelser. Den temmelig fuldkomne horisontalitet i the Pa- 
rallel Roads stemmer heller ikke godt med den, da vel ud- 
glidningen ikke vilde været så jevn. 
Såvidt jeg kan se må forholdene i Lochaber under land- 
isens afsmeltning have været således, at en dannelse af op- 
dæmmede sjøer lader sig forklare på en mere forståelig måde. 
I vinkelen mellem Skotlands sværeste fjeldmasser, som fra 
Ben Nevis fortsætter mod øst og (på NV. siden af Great Glen) 
mod nord må der have været alle betingelser tilstede for en 
vældig brædannelse under istiden. Isskuring og erratiske 
blokke er også fundne til en høide af over 500m. The Great 
Glen var fyldt med en mægtig bræ med bevægelse mod NO, 
og idethele har bevægelsen spredt sig vifteformig ud fra vin- 
