Svenske geologor om indsjgerne. 419 
fremkomne ved sekuler forvitring, nogle ved beining af lag, 
nogle ved hevningen af en dalbund o. s. v., saa bliver det 
et yderst mærkværdigt tilfældighedens spil, at alle disse 
kræfter skulde have virket i Sverige og ingen i Spanien, og 
end mere usandsynligt bliver dette, om vi sammenligner Fin- 
lands rigdom paa sjøer med Frankrigs fattigdom paa deslige 
bækkener o. 8. V. 
Naar vi fremdeles ser Portugals kyst stige op af havet 
med en ren kystlinie, medens Norge helt ifra Lindesnæs til 
Nordkap viser talrige dybe, lange og yderst eiendommelige 
indskjæringer i fast fjeld i form af fjorde, saa paatrænger 
sig uvilkaarligen den tanke, at kræfter af samme art har 
været virksomme langs hele vore kyst, og at lignende kræfter 
ikke har virket i Portugal. 
Naar vi videre ved en nærmere undersøgelse af fjordene 
finder, at de ligesom sjøerne er bækkenformede fordybninger, 
og naar vi videre ser, at de lande, som har talrige sjøer, og- 
saa har mere eller mindre vel udviklede fjorde, saa ligger 
den slutning nær, at vi i vore store sjøer og i vore smaa 
sjøer, i vore fjorde som i de smaa tjern har resultater af 
kræfter af samme art, og den tanke kan neppe afvises, at 
en stor almindelig aarsag til nordlige landes rigdom paa sjøer 
og sydligere landes fattigdom paa deslige bassiner maa være 
tilstede, og der skal stærke grunde til for at bevise, at sjøerne 
i begge lande er dannelser af forskjellig art, eller at en del 
svenske sjøer er tilblevet paa den maade, andre paa hin. 
Den opfatning, som her er gjort gjældende, bestyrkes 
end yderligere derved, at vi finder alle overgange mellem 
sjøer af forskjellig størrelse, form og dybde, fra de mindste 
smaatjern til de største indsjøer og fjorde, saa at man, saa 
talrige og iøinefaldende disse klippebassiner end er, neppe 
kan inddele dem i forskjellige arter. Hvad der her er sagt, 
nemlig at en stor almindelig aarsag ligger til grund for sjø- 
og fjorddannelsen i vore lande, maa naturligvis ikke opfattes 
27* 
