Svenske geologer om indsjøerne. 423 
fra 1862 pag. 109 og følgende; udtrykkene: »mammillated«, 
»rounded«, »moutonnées«, vil visseligen erkjendes som svarende 
nærmest til »smaakuperet«. — Efter at have beskrevet Mårje- 
len-see, fortsætter Ramsay: 
»Erosionen af saadanne fordybninger ved is synes ganske 
analog med den erosion, som udhulede mere fuldkomne klippe- 
bassiner, ikke alene sjøer og tjern i almindelige brædale (som 
dem i Cwm-glas paa Snowdon eller Llyn Cywion over Nant 
Francon), men ogsaa klippebassiner, som ligger paa høie pass- 
overgange og vandskjel, som Todtensee mellem Grimsel og Rhone- 
dalen, eller fremdeles paa det høie land, som tjernene paa 
nogle af de vilde høisletter mellem Ffestiniog, Nant Gwynant 
og Conwy-elven; eller paa de engang smaakuperede (mam- 
millated), men nu halvt forvitrede (half-weatherworn) gneis- 
overflader, hvor et netverk af pytter, tjern og sjøer i snesevis 
kan sees fra den spidse tind Suilven i Sutherland. Mange 
af disse bassiner blev som det synes udhulede, da landet 
ligesom Nordgrønland paa de vildeste klipper nær var be- 
dækket med et udstrakt tæppe af mægtig is, som gik ned 
nnder havets nuværende overflade.« — 
Hvorledes den ved isskuringen fremkomne overflade for- 
svinder ved forvitringen, er ogsaa allerede omtalt af Ramsay 
paa det nævnte sted (pag. 110). 
»Den gradvise ødelæggelse af de isskurede (ice-worn) 
overflader er ogsaa en sag af stor interesse, thi skjønt disse 
mærker kan staa i lange tider, forsvinder de dog hurtigt i 
geologisk forstand. Naar torv og løse glaciale masser er 
fjernede, saa vil de underliggende overflader af lagdelt skifer 
ofte vise en fuldkommen ispolitur, men, naar de længe har lig- 
get bar, vil den glatte overflade og de finere mærker for- 
svinde; og skjønt den almindelige:tilrundede form staar igjen, 
saa bliver overfladen ru, og de steiltstaaende lagflader viser 
sig i det udgaaende i nogen grad takket. Men dybere 
furer varer ofte lang tid, men ogsaa de forsvinder tilslut, 
