494. Amund Helland. 
skjønt det er ikke førend lenge, efter at dette har fundet 
sted, at den almindelige tilrundede form af roches moutonnées 
ganske er tilintetgjort. 
Fenomener af samme almindelige natur kan iagttages 
hos de eruptive og andre ikke lagdelte bergarter, som en 
bre har gaaet henover. Den oprindellge polerede overflade 
bliver, naar den blottes, ru ved den atmosfæriske desinte- 
gration. Men den almindelige form staar igjen og beviser 
sin glaciale oprindelse, og i intet tilfælde er der nogen fare 
for, at det erfarne øie forvexler dette med de former, som 
hos gneissen er frembragt ved sfærisk dekomposition, om 
hvilken der er skrevet saa meget. Tilslut, efter lang tids 
forløb, gjør luft, vand og tilbagevendende frost sit arbeide, 
klippen sprænges efter sine sletter, gaar fra hverandre, stykker 
falde fra, og efterhaanden antager det hele en uregelmæssig 
og takket kontur, helt forskjellig fra den glaciale overflade, 
fremkommet ved den længe fortsatte bevægelse af is, og saa- 
ledes gaar det til, at paa selve toppen af en eller anden 
taarnlignende klippe, hvis sider er bleven sønderbrudt ved 
alle de mange vintres frost, der vil den, som studerer de 
glaciale fænomener, dog finde bræens skrift urørt, medens 
lavere ned paa siderne vil alle spor af isstrømmen for længe 
siden være forsvundne«. 
Det ovenfor anførte citat vil vise, at de ældre teorier for 
sjøernes dannelse ikke lider af den store feil, at de ei for- 
klarer landets smaakuperede overflade; allerede i Ramsays 
første arbeide om sjøerne er denne forbindelse mellem pytter, 
tjern, sjøer og landets smaakuperede, moutonnerede, til- 
rundede (mammillated) overflade tydelig erkjendt og søgt 
forklaret. | 
Argumenter mod erosion ved is. 
Dr. Nathorst bemerker*): »For en opmerksom iagttager 
kan det ikke vere underkastet tvivl, at denne (landets smaa- 
a ee N 
*) Bind IV, pag. 288. 
