Svenske geologer om indsjøerne. 437 
tere falder som offer for erosionen end de azoiske bergarter, 
er hverken noget for Vettern eiendommeligt eller nogen uy 
tanke, om end den detaillerede eftervisning af Visingsøfor- 
mationens udbredelse er ny. Det er nemlig tilfælde med de 
fleste store svenske og norske sjøer, at rester af silur optræder 
i deres nærhed og antyder, at større dele af denne formation 
er forsvundne. Det er tilfælde med Vennern, Storsjø, Siljan- 
sjø i Sverige, med Mjøsen, Tyrifjord, Randsfjord, altsaa med 
de største sjøer i det sydlige Norge. De bergarter, som maatte 
have fyldt en eldgammel fordybning eller, om man vil, de æld- 
gamle fordybninger og havbugter, hvori den siluriske for- 
mation i sin tid afsattes, har lidt meget ved erosionen, da 
de siluriske bergarter omkring disse sjøer er lidet faste og 
haarde; men at isen ved sin erosion ikke er bunden til 
bestemte formationer ved den enkelte sjø, er tydelig vok, thi 
Mjøsen gaar saavel gjennem bergarter af Silur- og Sparagmit- 
formationen som gjennem grundfjeld og yngre granit, og vore 
andre sjøer er ogsaa eroderet i de forskjelligste bergarter 
ligesom fjordene. 
I et nyt arbeide; »Nagra ord om Visingseformationen« 
har Dr. Nathorsts anskuelser om Vettern undergaaet en del 
forandringer, efter at det er paavist, at der er en forrykning 
tilstede mellem Visingsøformationen og Utformationen*). 
Den slutning, hvortil Dr. Nathorst kom i sit første ar- 
beide: nemlig at Visingsøformationen har afsat sig i et bæk- 
ken, temmelig nær svarende til det nuværende Vettern, hvilken 
saaledes existerede i det mindste delvis allerede under den 
palæozoiske tid, denne slutning anser han nu for urigtig. 
*) Dette nye arbeide (i januarheftet 1886 for Geol. För. Förh.) udkom 
først, efterat nuværende opsats var sendt til trykning. De fremkomne 
oplysninger modificerer anskuelserne om de forandringer, som for- 
mationerne har undergaaet omkring Vettern, hvorfor her er tilføiet 
de følgende bemærkninger. 
