440 Amund Helland. 
dislokationer, vi kjender her, gaar imidlertid over dalferer 
og er i den grad jævnlagt med den almindelige overflade, at 
elvene strømmer roligt hen over dem, ja de gaar tvært over 
indsjøers længderetning, saaledes som jeg har paavist i et 
arbeide betitlet: »Forsøg paa en geologisk diskussion*)«. 
Overhovedet er der neppe noget studium, der i den grad bi- 
drager til en direkte erkjendelse af erosionens betydning end 
netop undersøgelsen af sikre dislokationer, og de geologer, 
der begynder med at søge efter forrykninger ved dale, fjorde 
og sjøer, vil efter et samvittighedsfuldt studium af de forryk- 
ningerne, de maatte finde, komme til erkjendelsen af en ero- 
sion ofte større end den, soin er nødvendig forat istand- 
bringe bækkenerne. At deslige forrykninger lokalt kan in- 
direkte spille en rolle i landets konfiguration, idet de bringer 
bergarter af forskjellig fasthedsgrad op imod hverandre, vises 
bedst ved Vetterns exempel, saaledes som denne er fortolket 
i Nathorsts sidste arbeide. Der er, mig bekjendt, kun to ste- 
der, hvor forrykninger direkte giver sig tilkjende i overfladen, 
nemlig ved Pingvellir paa Island og ved det Døde Hav i 
Palæstina, saaledes som senere omtalt; paa begge steder er 
forrykningerne unge. 
Hvor stor den erosion er, som den geologiske arkitektur 
omkring Vettern maatte forlange i ældre og i yngre perioder, 
kan jeg ikke udtale mig om, saa meget mindre, som jeg ikke 
har studeret denne sjøs omgivelser. Men i sin almindelighed 
tør det vistnok siges, at Dr. Nathorsts antagelse af en sær- 
deles betydelig erosion til de forskjellige tider er i overens- 
stemmelse med iagttagelser af forskjellig art. Erosionens 
betydning i det hele synes mig ikke at komme til sin ret 
hos de fleste geologer; det, som maa antages at være 
forsvundet, er, som rimeligt kan være, ikke ofret den op- 
mærksomhed, som det, der staar tilbage, og specielt i vore 
*) Archiv for Math. og Naturv. 1881. 
