Svenske geologer om indsjøerne. 441 
lande, hvor dybe dale og store fjorde og sjøer ligger i de 
fasteste bergarter, har modstanden mod antagelsen af en be- 
tydelig erosion været ikke liden. Dei, som vore landes over- 
flade lærer, har efter min mening længe været en lukket bog 
for de fleste geologer. 
Ad de forskjelligste veie kommer vi til det resultat, at 
“erosionens arbeide, ved vand, ved forvitring, ved is o. 8. v., 
har været enorm til forskjellige tider: De mægtige forma- 
tioner forudsætter en enorm erosion af ældre fjeld, som har 
leveret materialet til de yngre dannelser; formationernes ud- 
bredelse i adskilte dele og lapper forudsætter, at store dele 
er faldt som offer for erosion og denudation; gamle konglo- 
merater af stor udbredelse og mægtighed forudsætter en øde- 
læggelse, der i det mindste svarer til konglomeraternes eget 
kubikindhold*); fjeldenes høider peger hen paa, at de selv 
kun er rester eller ruiner af store plateauer**); gamle dis- 
lokationer beviser en erosion paa tusener af fod***), og fjor- 
denes, dalenes og sjøernes udbredelse, forekomst og form 
forudsætter en erosion, for hvilken dybderne i regelen angiver 
minimum. 
Bergarternes beskaffenhed, lagflader, bænkning, forryk- 
ninger o. 8. v. har udøvet en indirekte indflydelse ved at be- 
stemme retning, dybde og art af erosion, men selve formen 
af landets overflade, efterat de sedimentere bergarter havde 
hævet sig over havet, og etterat de store felter af eruptive 
eller plutonske bergarter var blevet til, skyldes den senere 
erosion, og denne store sandhed bestyrkes desto mere ved 
den detaillerede undersøgelse, jo mere indgaaende denne er, 
og jo mere opmerksomheden henvendes ei alene paa de 
*) Sammenlign: »Studier over konglomeräter«e - Archiv f. Math. og 
Naturv. Bind VI, 1881. 
**) Sammenlign: »Om fjeldenes hgider<. Turistforeningens aarbog f. 1880. 
***) Sammenlign; >Forsøg paa en geologisk Diskussion«. Arch. for Math. 
og Naturv. 1881. 
