442 Amund Helland. 
endnu forhaandenverende lag, men ogsaa paa dem, som er 
forsvundne. 
Argumenter mod Dr. Nathorsts teori om den sekulere forvitring. 
Kan vi virkelig antage, at vore landes smaakuperede 
overflade, saaledes som den ligger der tilrundet, stribet, po- 
leret, skyldes væsentlig en sekulær forvitring under en tropisk 
vegetation og med varm og rigelig regn? 
Hvis denne smaakuperede overflade kun optraadte inden 
en gruppe af bergarter som til exempel inden den azoiske 
formations feldspatbrige bergarter eller inden graniter, saa 
vilde dette være en antydning til, at bergartens sammensæt- 
ning spillede den væsentligste rolle som betingelse for over- 
fladens konfiguration. Men den smaakuperede overflade er et 
eiendommeligt træk ved det faste fjeld, enten dette bestaar 
af unge eller gamle bergarter, enten de er feldspathrige eller 
feldspathfattige. De kan iagttages paa Urformationens berg- 
arter og paa graniter, ligesaavel som paa konglomerater og | 
grønstene, gabbroer, porfyrer, kvartsiter, skifere af alle aldere 
og af den mest forskjellige sammensætning, og den findes 
paa Færøernes og Islands yngre doleriter, hvor overfladen er 
bevaret siden istiden. Dette synes at vise tydeligt, at ikke 
bergartens kemiske eller mineralogiske beskaffenhed er en 
betingelse for en kuperet, moutonneret overflade. Hvad der 
her er sagt, staar naturligvis ikke i strid med den kjends- 
gjerning, at de fastere bergarter, som grønstengange, viser 
en smukkere og tydeligere tilrundet overflade end til exempel 
de skifere og kalkstene, gjennem hvilke de sætter op, og som 
lettere falder som offer for den senere denudation. 
Men ligesom den smaakuperede overflade optræder paa 
bergarter af den forskjelligste kemiske og mineralogiske sam- 
mensætning og paa bergarter af den forskjelligste alder, saa- 
ledes viser sig ogsaa i det mindre blokke af de forskjelligste 
