Svenske geologer om indsjgerne, 443 
bergarter i konglomerater afslebet i lige grad paa de mou- 
tonnerede overflader. 
De af et haardt og meget fast konglomerat bestaaende 
Sulenger ved Sognefjorden viser en i hei grad smaakuperet 
overflade. Blokke af de forskjelligste bergarter indtil 2 m 
i diameter er skaarne over som med en kniv og viser sine 
gjennemsnit paa den moutonnerede overflade. Hvis en for- 
vitring her havde spillet hovedrollen, vilde blokke af kvarts 
staa frem, medens feldspathrige blokke vilde være fortærede, 
men det viser sig her tydelig nok, at den smaakuperede over- 
flade er resultatet af en mekanisk, ikke en kemisk kraft. Thi 
naar blokke af grønne skifere, grønstene, kvartsiter, gneiser, 
graniter, glimmerskifer, saussuritgabbro o. s. v., er over- 
skaarne og lige afslebet i overfladen, da er dette et bevis for, 
at en mekanisk kraft har været virksom. Paa sine steder, 
inden konglomeratet, har den postglaciale kemiske denu- 
dation forstyrret den glaciale overflade, og da staar enkelte 
blokke af faste bergarter frem i overfladen. 
Hvis denne smaakuperede overflade, som vi i vort land 
iagttager ved alle vore sjøer og fjorde, hvor fjeldet har holdt 
sig siden istiden, hidrørte væsentlig fra en sekulær forvitring, 
da skulde vi i det store i alle bergkollernes beliggenhed og 
lengderetning ikke finde noget bestemt forbold til den ret- 
ning, i hvilken isstrømmen har bevæget sig. Men det er et 
yderst paafaldende træk ved disse koller, at de viser sig 
orienteret med hensyn til isstrømmens retning, saa at man, 
om man ser i friktionsstribernes retning, ser i bergkollernes. 
lengderetning og i »stødsidernes« længderetning. 
Men erkjendes dette, at bergkollernes længderetning 
i det smaakuperede terræn falder i det hele og store sammen 
med friktionsstribernes retning, saa er det herved antydet, at 
den mekaniske kraft, der har slebet overfladen, ogsaa har 
meddelt kollerne deres langstrakte form. At denne form for- 
øvrigt modificeres paa mangfoldig vis, saavel efter berg- 
