446 Amund Helland. 
Argumenter mod Dr. Törnebohms teori. 
Om fjordene skriver Dr. Törnebohm*): »Kan man ei til- 
skrive isen nogen udhulende virkning, saa maa man betragte 
hver fjord som en sunken dal, hvilken engang er udgravet af 
rindende vand, og da nu Skandinaviens fjorde have vexlende 
dyb fra et par hundrede til over 4000 fod, saa maa landet 
paa de respektive steder engang have ligget mindst ligesaa 
meget høiere end nu. Kan hende til og med den dybe rende, 
som løber langs Norges kyst, ei er andet end den hoveddal, 
i hvilken hele det vestre Skandinaviens floder engang sam- 
ledes«. 
At hevninger og senkninger har fundet sted, er sikkert 
nok, og hvis vi i vore fjorde fandt beviser for, at de i sin 
hele udstrekning var et resultat af rindende vands erosion, 
saa vilde dette vere en grund til at heve landet 4000 fod. 
Men nu er dybdeforholdene af den art, at en hævning til en 
hvilkensomhelst hgide ikke vil gjere fjordene i sin hele ud- 
strekning til dale, af den grund, at de gjennemgaaende er 
dybere end havet udenfor eller havet ved mundingen. Folgen 
heraf er, at om vi hever hele landet hgiere op, saa faar vi ikke 
en række af dale, men en række af lange og dybe indsjøer. 
Saaledes er det i Norge, i Skotland, paa Island og Grenland 
ved alle store og vel udprægede fjorde. Vidtløftigen at paa- 
vise dette ved mange tal, anser jeg for overfledigt, da det 
før er godtgjort, og da ethvert dybdekart fra Norge, Skotland, 
Grenland eller Island viser det. 
Ei heller kan renden langs den norske kyst have veret nogen 
dal, thi ogsaa denne rende er et bekken, og i et tidligere 
arbeide**) har jeg omtalt, at »om Norge, Sverige og Danmark 
hævedes til en hvilkensomhelst høide, saa vilde der blive en 
*) Bind IV, pag. 348. 
**) Jeederens lose afleininger. Meddelelser fra den naturhistoriske for- 
ening i Kristiania 1885. 
