448 Amund Helland. 
stere ind mellem de omgivende dele, og en saadan udjevning 
af stabilitetsforholdene lettedes ved de — det vere nu lang- 
somme eller mere hurtige — oscillerende bevægelser, hvori 
berggrunden sattes ved vulkanske kræftere. 
»Endog om berggrundens overflade forud var fuldkommen . 
jævn, burde ved saadanne differentialrørelser under is- 
dækket lokale fordybninger, klippebassiner, dannes. I endnu 
høiere grad blev dette tiliælde, naar berggrunden var gjen- 
nemfuret med et kompliceret system af erosionsdale; for hver 
gang t. ex. en lavere del af en dalgang sænkedes mindre 
eller hævedes mere end en ovenfor liggende, maatte et bassin 
dannes. Hvorledes de mange bassiner, som nu findes i vore 
dale, dannedes, lader sig saaledes let tenke«. 
Svarer nu vore sjøers form, deres dybder, deres beliggen- 
hed, de geologiske forhold og overfladen ved kjendte sikre 
forrykninger til den her udviklede teori. Medrette bemærker 
Törnebohm, at sprækker og forrykninger ikke er hypotheser, 
og at de er paaviste ved geologiske undersøgelser og i gru- 
berne i stort antal. Men undersøgelserne viser tillige, at en- 
kelte store forrykninger paa 2000, ja paa 10,000 fod i over- 
fladen slet ikke giver sig tilkjende, og i grubefelter, hvor 
forrykningerne er baade mange og store, er overfladen jævn. 
Jeg vil ikke her opholde mig nærmere ved denne side af 
sagen, da det andetsteds er nærmere omtalt*). Rigtigheden 
af, hvad Térnebohm anfører om sprækker ved svenske sjøer, 
betvivler jeg ikke, og at sprækker, lagenes retning, bænk- 
ning o.8. V., har spillet en rolle under erosionsarbeidet, fordi 
de er svaghedslinier eller linier for mindste modstand og 
grændser mellem bergarter af forskjellig modstandsevne, er 
vistnok saa, men hvis deslige sprækker, forrykninger o. 8. V., 
skulde have været en væsentlig betingelse for sjøernes dan- 
nelse, derved at et ved sprækker sønderskaaret stykke tryk- 
*) Forsøg paa en geologisk diskussion. Archiv for Math. og Naturv. 
Bind VI, 1881. 
