Svenske geologer rm indsjgerne, 451 
Judabjergene sænker sig ned til det Dade Havs vestside. af- 
løses paa sjøens østside af den ældre sandsten, hvilket viser, 
at der langs sjøen maa være en forrykning tilstede, hvilken 
forrykning af Hull er paavist helt ned imod Akabah i Jor- 
dandalens forlængelse mod det Røde Hav. 
Lagenes beliggenhed, forrykningen og konfigurationen 
af det Døde Havs bund synes at vise, at Jordandalen og det 
Døde Hav e: fremkomne ved en forsænkning af lagene vest 
for brudet i Jordandalen. Regnvandet har da, efter Lartet, 
senere bragt de sedimenter, som det tog fra de omliggende 
fjelde, ned i dalen og har givet den dens nuværende fysiog- 
nomi. Nøiagtige profiler i sand maalestok tvers over Jordan- 
dalen vilde vise, hvormeget der er bortført ved erosion. 
Jeg har noget udførligere dvælet ved disse to tilfælde, 
forsækningen ved Pingvellir paa Island og ved det Døde 
Hav i Palæstina, fordi det er de eneste to mig bekjendte til- 
fælde, da forrykninger i det faste fjeld direkte giver sig til- 
kjende i form af depressioner i overfladen. Begivenheder, 
som de her omhandlede, maa efter Törnebohms teori have 
fundet sted ved dannelsen af vore indsjøer, kun med den 
forskjel, at isen her har spillet en væsentlig rolle ved at 
trykke ned det i sprækker sønderskaarne land. Men hvis 
saa er tilfælde, da maa vi vente, at de fremkomne døpres- 
sioner skulde have en begrændsning og en konfiguration 
nogenlunde i lighed med forsænkningerne ved Pingvellir eller 
det Døde Hav, saa meget mere, som isen jo efter teorien ikke 
skulde have nogen eroderende indflydelse paa det faste fjeld 
til at forandre konfigurationen, og forvitningen siden istiden 
vilde jo ikke være tilstrækkelig til at udslette en saa eien- 
-dommelig konfiguration i vore faste bergarter. At vore dale 
_ og indsjøer har en helt anden beliggenhed i forhold til lan- 
denes høiderygge end Jordandalen og det Døde Hav, skal jeg 
senere forsøge at paavise. 
