Svenske geologer om indsjøerne. 455 
forgrenede sig i bifjordene. Men deslige sletter, der forgrener 
sig som et træ lig de store fjorde, og saa ender op imod høi- 
fjeldet, har det neppe været Törnebohms mening at antage. 
Overhovedet forekommer det mig, at de svenske geologer 
har taget forlidet hensyn til landets konfiguration i det hele, 
og til den forbindelse, der øiensynligen findes mellem landets 
høideforhold og dalenes, sjøernes og fjordenes beliggenhed 
og deres dybdeforhold. Sveriges reliefforhold er ikke paa en 
saa iøinefaldende maade udmeislet som Norges, men trods 
den store forskjel lader det sig neppe betvivle, at til exempel 
de svenske sjøer i det nordlige Sverige er æquivalenter for 
de norske fjorde i det nordlige Norge. Grundtanken i begge 
landes orografi er den samme, idet dale med talrige klippe- 
bassiner udgaar til begge sider fra de høieste dele af landene, 
men medens disse dale og bassinerne nær vestkysten, hvor 
nedbøren er og sikkerligen var størst, og hvor heldningsvinkelen 
var stor, naar betydelige dyb, saa svinder den udprægede 
dalform i Sverige og tildels i det sydøstlige Norge. 
Her fordres, for at forklare det hele store fjord- og 
sjøfænomen en kraft, der lig elvene udgik fra landenes 
øverste dele, eroderende som vandet, men tillige med evne 
til at udhule bassiner. Thi dalene kommer fra fjeldet, og 
fjordene og sjøerne danner dalenes fortsættelse; trods vore 
landes særdeles varierede konfiguration er dette den store 
ledende grundplan ei alene i Norges overflade, men i Skot- 
lands, Islands, Schweiz og nabolandenes og sikkerligen i det 
endnu isdækkede Grønlands. 
Med fuld erkjendelse af betydningen af den detaillerede 
undersøgelse og af den enkelte forryknings vigtighed tør 
det sikkert siges, at kun en almindelig teori, der gjør rede 
for de store og simple forhold i vore sjøopfyldte og fjord- 
bekrandsede lande, vil endelig trænge igjennem, naar en 
forstandig diskussion om disse bækkener afsluttes. 
