INSTITUCIÓ CATALANA D'HISTORIA NATURAL bi 
properes estribacions del Pirineu, cobertes ab blanch mantell 
de neu. 
Tot seguit emprenguerem en tartana el camí de Rosas, sentint 
no haber pogut, per falta de temps, fer una visita à Castelló d' Am- 
purias, per devant del que passarem, Y sobre tot à sa magnífica 
iglesia. Vam dormir ú Rosas, y é l' en sent demà, allà 4 las sis del 
matí, cap à Cadaqués, seguint à peu los contorns de la costa en 
quant nos era possible à fí de poder admirar l' hermosura de las 
cales y penya-segats que la retallan, estudiant de pas l' aeció ero- 
siva de les ones. Al sortir de Rosas vam trobar desseguida el terrer 
format per la roca anomena gneis, que continuà per bastant temps, 
alternant alguna volta ab calissa arcaica, à l'hora poch més ó 
menys trobarem las pissarras arcaiques, que continuanfins à Cada- 
qués, sens notar res més de particular en quant à Geologia. Fent 
camí, al passar per les cales, varem recullir alguns moluschs ma- 
rítims (uns vius de dintre l' aygua y altres a la sorra de la plat- 
ja). Al final daré compte de las especies que recordo. 
Arribarem à Cadaqués aprop de mitj-jorn, y després de dinar, 
embarcats en barques pescadores nos vam dirigir bordejant la 
costa al maçís montanyós, anomenat eCap de Creus,o estribació 
dels Pirineus, que s' adelanta bastant envers el mar. L' espectacle 
que ofereix aquesta costa es sorprenent, no sent possible formar- 
sen vera idea sense veurho. Les cales se multipliquen sense que 
s' en trobin dos de iguals, cada una apareix més bonica que 1a que 
se acaba de deixar, completant el quadro una munió d' illots y ro- 
ques soltes. Visitarem admirats la cova, ó millor, pont natural, 
que allí anomenan l' Jnfern, que tindrà, sens dupte, de 10 à 15 
metres d' elevació: desembarcant per fi per recorrer la part més 
enlayrada del Cap de Creus. Aquí ens esperava un altre especta- 
ele, no per diferent y estrany, menys hermós. Aquell terrer, format 
de pissarra silícea, pegmatita y alguna altre roca, totes molt dures 
y compactes, està casi Ré tot ell plé d' arestes vives, algunes de 
prou alsada per formar verdaders barranchs. La primera impresió 
es de que alló es produhit per l' acció erosiva de l' ayga de la plu- 
ja, mes ben prompte se dona ab la verdadera causa, que no es al- 
tra que l' erosió produhida per el vent, que anat gratant, empor- 
tantsen la part més flonja de la roca y quedant intactes ó menys 
gastades les parts més dures, com à nervis, que fs lo que forma las 
arestes existents: comprobantse en aquesta verament la causa per 
