60. INSTITUCIÓ CATALANA D'HISTORIA NATURAL 
per les roques andesítiques, y la superior pe'ls basalts feldespàtichs. 
Avuy semblant divisiò no té rahó de ser, ab el descubriment 
que havém fet de la potenta massa eruptiva àcida de Vilacolúm de 
Dalt, restant per tant íntimament enllaçada la nostra regió volcàni- 
ca ab les del mitjorn mediterrani. Lo que sospitavem per rahons 
tectóniques queda demostrat pe'ls datos petrogràfichs. 
El descubriment d' aquesta roca no trobada fins ara à Catalu- 
nya fou ben bé, degut à la casualitat, pero ensemps es una proba 
més de que 'l geólech deu observar sempre el terrer que trepitja 
per més que li conste que anteriorment ha sigut recorregut per al- 
tres geòlechs. çQui havía ni de sospitar que en la regió veleànica 
del nordest de Catalunya hi hauría roques traquítiques visibles des- 
prés d' haver sigut recorreguda en tots sentits per tant experi- 
mentats homens de ciencia y sobre tot ara de poch per nostre con- 
soci Mossen Gelabert y 'ls sabis professors nostres de la Univer- 
sitat Central doctors Calderón y Navarro2 Jo mateix al trobarme 
ab el bloch, causa del descubriment, tirat devant la porta de la 
Reetoria de Sant Miquel de Fluvià, vaig quedarme sorprés perque 
coneguí desseguida que tenia devant una roca que no era de Cata- 
lunya Y que "m semblà una Traquita à simple vista. Y per mes que 
"ls del poble me digueren que sí que ho era del pays, no vaig 
quedarne convençut fins à observar que la majoria de carreus de 
la iglésia romànica de Sant Miquel ho eren d'aquella roca, com 
també un dels sarcófaehs romans recentment descoberts 4 Empu- 
ries. Allavors se 'm digué que aquella roca era treta de unes pe- 
dreres de Vilacolúm de Dalt, y pochs dies després, quan ja havía 
estudiat les preparacions microgràfiques del exemplar trobat à Sant 
Miquel de Fluvià, vaig tenir la satisfacció de quedarne plenament 
convençut. I 
A ponent de Vilacolúm de Dalt el terrer s' aixeca suaument for- 
mant com un toçal allargat en direcció à Sant Miquel y que es el 
primer grahó que forma la plana del Empordà en aquells indrets, 
tot el turó aquest, que tindrà una alçada de trenta metres demunt 
la plana y una superficie aproximada de un Rilometre quadrat, està 
format de la roca que anem à estudiar, si bé aquesta no apareix per . 
tot arreu à la superficie per mor dels aluvions ó dipósits posteriors 
que la recubriren, pero per tot arreu hont s' hi hà obert una pedre- 
ra, yn' hi ha cinch ó sis entre abandonddes y en explotació, apa- 
reix la massa de la roca compacta, de color grisa generalment y 
