INSTITUCIÓ CATALANA D'HISTORIA NATURAL 95 
ní fou insuficient pera trobar el fons, per lo que en Puig, pren- 
— guentho ab molt lloable interés, volgué que hi anés ab ell pera fer- 
ne un ver regonexement yY per si ab el Club Montanyencho s' hi 
podía organisar una profitosa excursió d' exploració. 
Després de forçats aplassaments, vingué '1 jorn senyalat que fou 
el 15 de Setembre trobantme à Igualada, car 'el jorn abans explorí 
les importants coves proto-históriques de Carme: hi arribà en Puig 
ab el primer tren de Barcelona. Y en Joseph Colomines, metje de 
Igualada, qui generosament mí havía hostatjat, ja tenía sa tartana 
2 punt, y no poguent venir, degut à ses ocupacións, ni ell ni son 
nebotel president del Club Montanyench ens hi acompanyà son atent 
fill en Joseph fins à Almunia (14 Eilómetres) casal, situat al S.-SE. 
de Miralles, y d' aquí caminant arribarem ó La Llacuna: sens per- 
- dre temps ens dirigirem al avench dexant el poble à la esquerra y 
la carretera que va ú Vilafranca à la dreta seguint el camí de la. 
Font Cuitosa, ens enlairarem alguns metres per un viarany que 
ns portà al lloch precís del avenc (615 metres sobre 1 nivell del 
mar). Com estavam suats y la higiene espeleológica aconsella que 
no s' hi enraigui cap exploració, allavors descansarem y ens espla- 
yarem per aquell hermós panorama, poguent comprovar els ar- 
guments ab que m' apoyava pera esplicar la suposta formació del 
Avench d' Ancosa, puix que à Ponent s' hi ovirava la ratlla d' aque- 
lla extensíssima plana y el camí que va de Ancosa à La Llacuna al 
bell mitj de la metexa, vareig fer alguns càlculs sobre els límits. 
que tingué l' Eocé inferior y lo molt que s' extengué el mar en el 
periode Luteció. 
Un colp dessuats y apariats tots els materials ens endinsarem per 
aquella estreta gorja recoberta de flayroses mates, ja que aquest 
avench no fs manifesta directament al exterior, sino que s' han de 
seguir unes coves, mes à pochs metres de aquest cau me vareig dir: 
—axóÓ ens donaré pochs resultats, tot es massa trencat,— mes se- 
guirem entafurantnos per aquells enderochs mitjansant l'auxili 
del acetilé y una espelma. En Puig com ja ho coneixia, anava al 
davant, fins que /m digué: —No podem anar mes endins, aquí ja 
seguix l' avench ó precipici, —y efectivament entre pedres arbitra- 
riament posades sens seguritat, amenassant enrunament, continúa 
cap al N. y NO. una llarga esquerda, que ni ab el reflector puguí 
apreciar son terme com no menys al enlayrarlo cap al sostre, car 
hi ha roques que apar impossible sa inequilibrada situació, y al 
