Me 
været lidet udviklet og helt afhængig af udenlandske Handelsforbindelser, men fra den Tid skulde man i de bevarede Oldsager 
se Beviser for et mægtigt Opsving i det nordiske Haandværksarbeide og Kunstfærdighed. Som Følge heraf skulde Oldsagerne 
fra den yngre Jernalder fremfor nogen af de foregaaende Kulturperioder vise en udpræget national-nordisk Karakter, og idet 
man først i den yngre Jernalder skulde finde Ting, der kunde henregnes under skandinavisk Kunst eller Ornamentik (Hans 
Hildebrand, S. 125) trak man Slutningen videre: den yngre Jernalder saaledes som den afspeiler sig i de bevarede Oldsager og 
Mindesmærker, skulde være eiendommelig for Norden og særlig for Norge og Svealand, hvor Vikingetidens Minder var tilstede 
i størst Overflødighed, og hvor altsaa Vikingetidens »særlig nordiske« Kultur skulde have været kraftigere udviklet og tilegnet 
end i Danmark og Sydsverige. 
Især skulde denne nationale Kultur fundet sit Udtryk i den yngre Jernalders Vaaben og Smykker. Ox, Spyd, men 
især Sværd fremtræder i Former, ganske forskjellige fra den ældre Jernalders og efter almindelig Antagelse ogsaa forskjellige 
fra samtidige Vaaben i andre Lande. >It differs from the types, that preceded and succeded it in Norway and it differs also 
from the types of swords of the later Iron age in other countries of Europa. It is specially the sword of the Norwegian 
Viking« (Joseph Anderson. Scotland in pagan times P. 34, 188). Om disse Sværd og Spyd har endog været sagt, at dersom 
Historien ikke havde vidst at fortelle om Vikingetogene, vilde man ved Hjælp af de rundt om i Europas forskjellige Lande 
opgravede nordiske Vikingevaaben have været istand til at opklare den rette Sammenhæng og følge Vikingetogenes Gang 
og Udstrækning. 
Af Hensyn til den store Betydning, man altsaa hidtil har troet at kunne tillægge den yngre Jernalders Oldsagsformer, 
og da det archeologiske Materiale i den Tilstand hvori det har foreligget i vore Samlinger, trods sin Rigdom og stadige Forøgelse, 
ikke syntes at ville bringe noget væsentlig nyt Bidrag til Løsning af Spørgsmaalet om disse Oldsagsformers rette Oprindelse 
og om de yngre Jernaldersfunds indbyrdes Alder, kom jeg paa den Tanke, at man maaske ved en nærmere Undersøgelse af 
en enkelt Oldsagsgruppe kunde bringe Forskningen paa et nyt Spor. Jeg valgte da den for Tidsalderen og for de norske 
Fund mest betegnende Gruppe: den yngre Jernalders Sværd. 
Den yngre Jernalders Indledning og Vikingetidens Begyndelse tilhører for vort Fædrelands Vedkommende, for alt 
hvad der vedrører Kulturhistorien, endnu ganske den forhistoriske Tid, til hvis Belysning de jordfundne Oldsager fremdeles er 
de vigtigste eller saa godt som eneste Kilder. Det var med Vaaben i Haand, at det norske Folk brød ud af det forhistoriske 
Mørke og for første Gang lod Udenverdenen mærke sin Tilværelse. »Fra Nord stormede Ulykkerne ind« over de vesteuro- 
peiske Lande, hvis samtidige Annalister snart fik fuldt op at optegne og berette om Vikingernes mægtige Sværdhug. Uagtet 
nær 1000 Aar siden den Tid har lagt sin Rust paa de engang blanke Vaaben, ere Undersøgelserne lykkedes over al Forvent- 
ning. De gamle Vaaben har ved en heldig Behandling atter tildels kunnet fremstaa i sin gamle Glans og paa Vikingernes 
Sværd er fundet nye, uanede Bidrag til Vikingetidens Saga. Vistnok maa de her meddelte Forfatterens Undersøgelser fremdeles 
kun betragtes som Forsøg. Men da der ved dem synes at være aabnet et nyt Felt for Forskningen, og da Slutningerne, hvortil 
disse nye Aktstykker synes at give Anledning, skiller sig væsentlig fra ældre Anskuelser, har jeg troet at kunne forsvare at 
lade disse mine Iagttagelser selv paa det nuværende Stadium komme til Forskernes Kundskab. 
