Cap. IIL. 
Om de udenlandske Sverd. 
A. Spataen og Karolingertidens tvæeggede Sværd. 
Allerede de ældste i Europa kjendte Jernalders Sværd i Fundet fra 
gay ey la Téne i Schweitz (2—300 Aar f. Christus) viser, at Smedene ikke har sparet 
UN N 
AN 
All 
DN paa Umagen, men gjort sin yderste Flid for at levere en god Klinge. Midt- 
PT 
partiet viser gjerne et traadagtigt stribet Materiale ligt vort Myrjern, medens 
Eggene ere blanke, glatte og skarpe (Bech., S. 612). Paa mange af disse 
Klinger sees indstemplede Mærker, der beviser, at Tilvirkningen maa'være dre- 
vet fabrikmæssigen, altsaa med fuld Udnyttelse saavel af lang nedarvet Erfa- 
ring, som af Arbeidets Fordeling. Ifølge Desors Undersøgelser (i L'åge du Fer) 
skal de ikkedestomindre kun være af Smedejern, uimodtageligt for Hærdning 
og følgelig uden Elasticitet. Og dog maa de i sin Tid have været høit skat- 
tede, idet de ere vidt udbredte; enkelte har endog fundet Vei ligetil Danmark. 
Å Polybius's Beskrivelse af Krigen mellem Romerne og Gallerne 225—222 
før Christus, er det første skrevne Bevis man har paa Jernets Anvendelse til blanke 
SSS 
Vaaben paa denne Side af Alperne. Transalpinske Galler hjalp deres Fræn- 
<< 
= 
== 
SS 
der, de havde Jernsverd, store og tunge, men af meget ringe Modstandskraft. 
SSS 
(ee) 
ti ® if 
SS 
Denne uheldsvangre Underlegenhed viste sig især 528 U. C. (225 for Christus) 
if 
hvor Bojerne, i Forbund med Etrusker og Samniter, ved sin Seir ved Fesulæ havde 
tilfoiet Romervældet et saa frygteligt Slag: de romerske Konsuler L. Æmilius 
Papus og C. Attilius Regulus hevnede dette Nederlag og knuste de Forbundne ved Telamon; og dette skede paa Grund 
af Romernes bedre Bevæbning. Gallerens daarlig hærdede Sværd var kun til Hug og som Polybius strax derpaa bemærker, 
bøiede det sig efter de første Hug, og medens han maatte rette det med Foden, havde Romeren rigelig Tid til at stikke ham 
med sit stive og skarpe Stødsværd (Polybius H, Cap. II passim, Bech, S. 656, Lacombe, S. 18). 
Ved Alesia, hvor Vercingetorix maatte overgive sig til Cæsar (52 før Christus), er der opgravet mange galliske Vaaben. 
Paa flere af de fundne Sværd bemærkes tydeligt ligesom ved la Tene, at Eggen og Klingen ikke bestaar af samme Materiale. 
Efterat den egentlige Klinge er bleven tildannet, er der paa begge Sider tilsveiset et staalagtigt Jern, der skulde danne Eggen. 
Men mange Exemplarer, fundne sammenbøiede i sine Skeder, beviser deres fuldstændige Mangel paa Elasticitet (Cong. Intern. 
Paris 1867, S. 291; Sword, S. 268). ; 
Som Lacombe (Armes et Armures, S. 17) siger, var Indførelsen af Jern hos Gallerne som Sverdemne istedetfor 
Bronce, en uheldig Innovation, som blev dem kostbar, saasnart de fik Anledning til at give sig ikast med Romerne: Livius 
(XXII, S. 46) beretter at deres Sværd var kun Hugvaaben og lange, svære og gevaltige, men uden Od, hvorved de kun 
kunde bruges til Hug (Polybius), og Plutarch tilføier, at de hug hele Arme, ja Hovederne med. I Aaret 390 for Christus 
overvandt M. Furius Camillus dem tilsidst ved at give sine Mænd jernbeslagne Skjolde, mod hvilke Barbarernes daarlig hærdede 
Sværd afstumpedes; saaledes endmere 225 for Christus (V. Duruy, Hist. Rom. 1855, S. 75). 
