Fig. 1. 1a. Sværdet i 4. 
Haugfundet Sverd fra Hollevik | 1 6. Sværdets Ryg. 4. 
i Gloppen, Nordfjord. 1c. Tværsnit af Klingen i fuld Størrelse. 
B. M. No. 1188. | 
Et enegget, forsætlig boiet Sværd fundet 1860 i en liden Gravhaug, sammen med en Øx, to Paalstave, en Skjoldbule, en Spydspids, tre Pile- 
1d. Stykke af det i Klingen indlagte, damascerede Baand i fuld Størrelse. 
spidse, et Bor, en Pil, to Bidselmundbid, en Sigd, en Jerngaffel og diverse Brudstykker. 
Dette Sværd ansaaes dengang som et af de faa direkte Bevis om vort Jernaldersfolks Forbindelser med den øvrige Verden. Haugens Indhold 
karakteriseres idethele som »Vikingebytte«. 
Sværdet har to dybe Furer langs den buede Ryg. Klingen 0.42 lang (cfr. Bergens Musæums No. 2519 fra Jæderen, og Aarsberetning 1878 
Fig. 20) med et ret, 0.10 langt, Indrehjalt og en stor spids og riflet Knap, der paa Undersiden har to Jernnagler, hyormed den sandsynligvis har været 
fæstet til et nu tabt Vderhjalt, thi begge Hjalt er tydeligvis afrevne forinden Sverdet blev nedlagt, idet Spidsen paa den 0.16 lange Grebtange forsætligen 
er sammenbøiet. i 
(Lorange, B. M., S. 185). 
Sværdet er nærmest en Skramasax, og har som saadan den Eiendommelighed, at Tangen forholdsvis er meget længere end paa de tvæ- 
eggede Sværd. 
Her stemmer Hjaltet i Hovedform med Uindenschmidt, Fig. 110, Side 209. Cfr. Side 215 hvor Lindenschmidt siger: »Zwischen diesen 
vertieften Linien Sind an einigen Klingen von Saxen noch Spuren eingravirter Verzierungen erhalten«. 
Fig. 2. 
Haugfundet Sværd fra Opheim | 2a. Sværdet i ca. }. 
paa Vossestranden. 2b. Den øverste Del af Klingen med indlagte Mærker i Hulranden. 1. 
B. M. No. 2605. 
Tvæegget Sværd, 0.73 langt, Klingen noget bøiet men ellers ubeskadiget, ualmindelig smal og fin, kun 0.041 bred ved Roden, aftagende mod 
Odden og med forholdsvis smal Hulrand. 
Tangen er kraftig. Hjaltene smale, stærkt buede og uden Forsiringer. Paa Tangen en løs, oval Ring. 
»Parerstången eller Korset år böjdt framåt mot klingan, så som det blef brukligt alltifrån Midten af 1200 talet«. (Berg: Slotsruinen på Ragn- 
hildsholmen, i Göteb. & Bohuslins Fornminner. 8de Hefte, 77). 
Eggene sees at være særskilt tilsveisede og at bestaa af ensartet Metal, Midtstykket derimod viser kunstfærdigt Arbeide med Damascering 
i afvexlende Mønstre. 
Paa den ene Side sees et indlagt Mærke, fem Kors, hvoraf de tre liggende og to rette og Tværstreger for og bag. 
Et ualmindeligt Stykke. Fundet 1870 sammen med: 
Et enegget Sværd med bar Tange og afhugget Od, 
En Spydspids med afhugget Od,. 
Tre Øxeblade, 
En Skjoldbule, 
En Sigd, 
En Tollekniv. 
Fundet i Langhaug i et Lag af Kul og brændte Ben. (Cfr. Aarsb. 1870, S. 59; L. B. M., S. 165). 
Fig. 3. 
Haugfundet Sværd fra Hodne 
- i Myking, Annex til Lindaas. 
Nordhordland. | 
B. M. No. 1741. 
Tyeegget Sverd. Hjaltene ere smale, noget buede og uden Prydelser. Det indre Hjalt er boiet og ualmindelig langt (0.156); Yderhjaltet bøiet 
og lidt ophøiet paa Midten. 
a. Sværdet i 4. 
b. Stykke af Klingen. 1. 
Klingen er lidt forhøiet men Odden forsætlig afhugget. 
Eggene særskilt tilsveisede, medens Midtstykket sees at være udført af tre kantsveitsede vredne Stænger, hvis Mønstre nu fremtræder som en 
særdeles smuk Damas. 
Længden nu 0.625. 
Klingens Bredde 0.054. 
Fundet 1841 sammen med: 
En Øx, 
En Hammer, 
En Tang, 
En Kniv, 
En Spydspids med Messingnagler langs Skaftholderen og afhugget Blad. 
Et Jernstykke (Fil?). 
Fornl. 401; L. B. M., S. 166. 
Fig. 4. 
Haugfundet Sværd fra Ringheim | 4a. Sverdet i 2. 
paa Vos. 4b. Stykke af den fint damascerede Klinge i fuld Størrelse. 
B. M. No. 1732. | 
Tyæegget Sværd. Tangen er forsætlig afbrudt. Samlet Længde 0.73 uden Grebtang. Rodstykket af Klingen forsætligen beskadiget ved at 
Eggene ere sammenhamrede. Yderhjaltet er sprængt og fandtes indstukket paa Klingen. Største Bredde 0.044. Denne er knækket omtr. paa Midten og 
viser en udmærket Damas. 
Sværdet har tilsveisede Egge. Det damascerede Midtstykke sees at være dannet af to kantsveisede vredne Jernskinner. 
Fundet 1836 sammen med: 
Et enegget Sværd med afhugget Od og bar Tange, 
Et Øxeblad, 
Et Bidselmundbid. 
Det skarpe Brud viser, at Klingen er knækket i kold Tilstand. Klingen har været af fint Staal, der har ladet sig knække men ikke bøie. Af 
samme Grund maa Klingen være knækket kold, medens Ødelæggelsen af Hjaltet og Mishandlingen af de øverste Egstykker vistnok maa være foretaget efter 
at Stykkerne ved Ligbaalets Brand har tabt sin Staalart og Hærdning. 
Asiaterne anse Damassen for bedst jo større de skriftlignende Striber viser sig paa den dunkle matte Grund, hvad der visselig her har 
været Tilfælde. 
