46 ORMAR. 
trädrötter m. m. vanligen så djupt att frosten ej räc- 
ker honom. Sker detta, så dör han, och man har gjort 
den anmärkning att Snokar i en trakt, der de förr voro 
allmänna, helt och hållet försvunnit efter en ovanligt 
sträng vinter. Här ligger han helt stel, och man skall 
i Januari och Februari hafva träffat på Snokar, som 
ej kunde röra mer än hufvud och svansspets, det öf- 
riga var orörligt (BeEcust.). Hans tidigare eller sed- 
nare uppvaknande eller framkomst beror dels på vin- 
trens beskaffenhet och dels på läget af hans vinter- 
qvarter. Vanligen ses Snoken hos oss först framme i 
Mars. I hårda och långvariga vintrar ligger han ännu 
längre i sitt hide; men, efter hvad trovärdiga perso- 
ner försäkrat mig, utkryper han stundom redan i Januari 
eller Februri månad, då snö ännu betäcker marken, om 
öppningen till hans hide är på en sluttning och vänd 
åt söder. I sådana fall är således hans vwvinterdvala 
kort. Äfven är den kortare i sydligare än i nord- 
ligare trakter. Snokar, som under vintren hållas 
inne i rum, falla ej i dvåla, oaktadt kylan är temligen 
stark. 
Efter sommarens olika värma ombyter Snoken mer 
ofta eller mer sällan skinn, vanligen en gång i hvarje 
månad från April eller Maj till Augusti och således 4 
eller 5 gånger om året. Skinnet lägges helt efter ho- 
nom, vanligen vid något snår och är alltid ut och in- 
vändt, så att fjällen, äfven som huden öfver ögonen, 
hvilken fälles hel med det öfriga, äro på utsidan kon- 
kava. 
Födoämnen: "Snoken lefver af grodor, ödlor, fi- 
skar, insekter och maskar. Äfven förtär han möss- 
ungar och fogelungar m.m. Han slukar stundom Gro- 
dor, som äro vida tjockare än han sjelf. Vanligen gri- 
per han dem vid bakbenen, emedan han under förföl- 
jande fasttager dem. Sedan han fått tag i en Groda 
