SLÄT SNOK. 51 
dock icke ), och ännu är han ej antecknad såsom 
sedd inom Skånes gränser; sannolikt är han dock på 
åtskilliga ställen i Sverige, likasom enligt BEcHsTEIN, i 
Thäringen, ofta förblandad med huggormen. Släta Sno- 
ken vistas helst på högländta, torra, klippfulla, med 
buskar eller ljung beväxta ställen, och hvarigenom han 
äfven till vistelseorten i allmänhet skiljes från allmänna 
Snoken som mera tycker om lågländta och våta plat- 
ser. Släta Snoken träffas dock i Thäöringen, enligt BeEcH- 
STEIN, Så väl på de högsta bergen som i dalarne och 
på fälten; och hos oss är han, som förut blifvit nämdt 
redan funnen ”nära öfversta lagret” på Hunneberg och 
till och med på ryggen af Dovrefjäll. Han gömmer : 
sig i mossa och jordhål och enligt BEcHstEIn bestiger 
han med utmärkt skicklighet buskar och träd. BecH- 
STIN har en gång i Juni funnit dess skinn hängande i 
en liten tall, hvilket således bevisar att ormen der va- 
rit uppe och ymsat skinn. Detta instämmer fullkom- 
ligt med de interessanta iakttagelser, hvilka Löjtnant 
Fr. Hierta haft den godheten att meddela mig röran- 
de denna orm, som han under en tid haft lefvande 
inne i ett rum. Då han fångades, i medlet af Augu- 
sti, var han i början mycket ondsint, högg och bets 
med sina små tänder så godt han kunde; han anföll 
äfven en allmän Snok, som länge varit inne; och som 
slogs med honom på det vis att bägge höllo hvaran- 
dra om käftarna och den ene sökte draga den andre 
med sig, krypande baklänges. Snart blef han dock 
helt tam och hjöd aldrig till att bitas, utan låg om 
nätterna inslingrad med allmänna Snoken i deras ge- 
mensamma gömställe. Under de fem månaders tid, som 
Löjtnant Hierta redan haft denna orm då jag sist der- 
om erhöll underrättelse, hade han ej kunnat förmå ho- 
nom alt älta något mer än en snigel, som med våld 
+) Åtminstone är han ej upptagen hvarken af BELL eller 
JENYNS. 
